АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4851/16 Головуючий 1 інст. - Хайкін В.М.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Бездітка В.М., Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря Кравченко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ Фірми «Немо ЛТД» Радигіна Євгена Станіславовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

11.11.2014 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 07.10.2012 року приблизно о 18 год. 15 хв. ОСОБА_5 керуючи технічно справним автобусом «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1, що належить ТОВ Фірмі «НЕМО ЛТД» та рухаючись по вулиці Бєлгородське шосе в місті Харкові з боку Академіка Курчатова в напрямку вулиці Академіка Проскури, зі швидкістю близько 50 км/год. На шляху прямування по вказаному автошляху, в районі заїзду до кафе «Колиба», розташованого по вулиці Помірки, 27 у місті Харкові, ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність і рухаючись по вищевказаній ділянці автошляху, не врахував дорожню обстановку, а саме темній час доби, і при виникненні небезпеки - пішохода ОСОБА_7, який переходив проїжджу частину з ліва направо по ходу його руху, якого він об'єктивно міг виявити, несвоєчасно застосував заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного заходу та скоїв на нього наїзд, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті пішохода ОСОБА_7 Постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції Мережко О. А. від 25.10.2012 року - ОСОБА_2 визнаний потерпілим. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2013 року було закрито кримінальне провадження у зв'язку зі смертю обвинуваченого. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автобусом «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1 належить на праві власності ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД». Водій автобуса на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» і виконував свої трудові обов'язки. Згідно полісу №АВ/6759577 від 04.05.2012 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 07.10.2012 року цивільно-правова відповідальність ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» була застрахована Народною фінансово-страховою компанією «Добробут», а забезпеченим транспортним засобом є автобус «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 поніс витрати матеріального характеру, пов'язані з організацією похорон батька - ОСОБА_7, а саме: послуги ГСКП «Ритуал» у розмірі 5316 грн.; витрати по організації поминального столу в розмірі 10946, 00 грн. та 720, 00 грн.; витрати з придбання вінків з живих квітів у сумі 5000, 00 грн.; витрати по організації поминального столу (40 днів) у розмірі 9880, 00 та 498, 60 грн.; витрати з виготовлення пам'ятника в розмірі 11000, 00 грн. Загальна сума матеріальної шкоди оцінена позивачами у розмірі 43348, 60 грн. ОСОБА_2 звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про відшкодування моральної та матеріальної шкоди Приватним акціонерним товариством «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» та отримав відповідь, згідно якої у зв'язку з систематичним порушенням законних вимог Нацкомфінпослуг, було затверджено розпорядження від 04.10.2013 року №3485 «Про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації Приватного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» до 03.04.2014 року. Відповідно до звіту тимчасової адміністрації ПрАТ «НФСК «Добробут» не може повноцінно дотримуватись вимог щодо забезпечення платоспроможності, проте є доцільним продовжувати виплати по страховим випадкам за рахунок фонду захисту потерпілих МТСБУ. Також позивачі стверджують, що зазнали моральної шкоди, яка виразилась в утраті рідної людини та душевних стражданнях і переживаннях у зв'язку з цим. Син - ОСОБА_2 оцінює її у розмірі 100000,00 грн.; дружина - ОСОБА_3 оцінює її теж у розмірі 100000, 00 грн. Також внаслідок отриманих нервових стресів була вимушена звернутись до медичної установи за лікуванням, в процесі якого було витрачено 1232, 81 грн., що є матеріальною шкодою. Син - ОСОБА_4 моральну шкоду оцінює у розмірі 100000, 00 грн., адже через душевні переживання і страждання у зв'язку із загибеллю батька перебуває у безвихідному становищі, приниженому стані, позбавлений здатності ефективно працювати. Просять суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» спричинену моральну шкоду по 100000, 00 грн. на кожного позивача, а також спричинену матеріальну шкоду у розмірі 43348, 60 грн. на користь ОСОБА_2, та 1232, 81 грн. на користь ОСОБА_3.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 4524 грн. 00 коп. В якості моральної шкоди стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 30000 грн. 00 коп. кожному.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На зазначене судове рішення представник ТОВ Фірми «Немо ЛТД» Радигін Є.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи: не з'ясував питання щодо правомірності дій як водія ОСОБА_5 так і пішохода (потерпілого) у момент дорожньо-транспортної пригоди; не встановлював ступеня вини у діях водія або необережність у діях потерпілої особи, що як ми вказували вище має суттєве значення для правильного вирішення спору та визначення розміру моральної шкоди; не дослідив чи є в матеріалах справи належні докази того, що були понесені витрати пов'язані з похованням потерпілого; не встановив чи отримали позивачі страхові виплати від страхувальника на підставі полісу № АВ/6759577 від 04.05.2012 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; не дав належної оцінки відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та яке воно має відношення до цієї справи, з приводу того, що Приватне акціонерне товариство «Народна Фінансова-страхова компанія «Добробут» згідно витягу з державного реєстру, узятого з офіційного сайту Міністерства юстиції України (https://usr.miniust.gov.ua) ні коли не було у стадії припинення та до цього часу працює та робить страхові виплати на користь застрахованих осіб (Додаток № 2); не прийняв до уваги п. 16 постанови № 4 від 1.03.2013 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; не прийняв до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - фактично прийняв не правомірне рішення на підставі якого стягнув з відповідача ні чим не підтверджені з боку позивачів витрати на поховання потерпілого та моральну шкоду без врахування засад розумності, виваженості та справедливості, а також не врахував, що цивільно-правова відповідальність відповідача при скоєнні ДТП була застрахована.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, 07.10.2012 року близько 18 год. 15 хв. ОСОБА_5 керуючи технічно справним автобусом «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1, що належить ТОВ Фірмі «НЕМО ЛТД», порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 був смертельно травмований. У діях водія ОСОБА_5 вбачались ознаки складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

Судом також встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2013 року (справа №638/135/13-к, 1-кп/638/21/13) кримінальне провадження №40000100 за обвинуваченням ОСОБА_5 закрите у зв'язку зі смертю обвинуваченого, цивільний позов залишено без розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності їх належними та допустимими доказами, а також практики Європейського суду з прав людини.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 07 жовтня 2012 року скоїв ДТП, наслідком якої стала смерть ОСОБА_7

Матеріали справи також свідчать про те, що ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» і виконував свої трудові обов'язки.

Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, районний суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин та застосував закон, який їх регулює.

Статтею 1187 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як свідчать матеріали справи, згідно полісу №АВ/6759577 від 04.05.2012 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 07.10.2012 року цивільно-правова відповідальність ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» була застрахована Народною фінансово-страховою компанією «Добробут», а забезпеченим транспортним засобом є автобус «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.528 ЦК України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного права, виходячи з обставин справи, судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в межах їх доведеності, а також обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в задоволенні її вимог.Доказам по справі в цій частині дана об'єктивна оцінка і зроблений вірний висновок.

Погоджується судова колегія також і з висновком суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Критерії визначення заподіяння особі моральної шкоди визначені частиною 2 статті 23 ЦК України. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Як роз'яснено у пункті 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Районний суд законно та обґрунтовано визнав факт заподіяння моральної шкоди діями працівника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» - ОСОБА_5 позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є близькими родичами померлого ОСОБА_7, та з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, визначився із розміром відшкодування такої шкоди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційні доводи в частині відсутності заподіяння такої шкоди спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судова колегія вважає, що висновки районного суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ТОВ Фірми «Немо ЛТД» Радигіна Євгена Станіславовича відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий- Т.М. Костенко

Судді - В.М. Бездітко

Ю.А.Пономаренко