Справа № 591/5821/16-ц
Провадження № 4-с/591/70/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі судового засідання Кальченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязання відкрити виконавче провадження, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2016 року представник стягувача ТОВ «Сумитеплоенерго» звернувся до суду із скаргою, в якій зазначив, що постановою державного виконавця від 04 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 591/3182/16-ц виданого Зарічним районним судом м. Суми 06 вересня 2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу у розмірі 5299,62 грн. В скарзі вказує, що відмова мотивована тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не вказано ідентифікаційний номер платника податків боржника.

Заявник, посилаючись на остаточне рішення Верховного Суду України по справі № 6-62ц14 від 25 червня 2014 року та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 08 серпня 2012 року, просить скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 591/3182/16-ц виданого зарічним районним судом м. Суми 06 вересня 2016 року.

В судове засідання представник заявника не зявився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, скаргу підтримав, просив задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд скарги без його участі, подав письмові заперечення проти скарги, просить у задоволенні скарги відмовити.

Суд, вивчивши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, чинній на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 783-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню».

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, чинній на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 783-XIV), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ВП №52529430 від 04 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 591/3182/16-ц виданого Зарічним районним судом м. Суми 06.09.2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу у розмірі 5299,62 грн. (а.с.4).

В постанові державний виконавець зазначив, що даний документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того у даній постанові вказано, що державний виконавець направляє до ДПС України запит в електронному вигляді за наявності тих даних, які викладені у виконавчому документі або додані додатково у заяві про відкриття виконавчого провадження. Крім того, державний виконавець вказує у постанові, що при ненаданні таких даних, фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати. Тому, посилаючись на вимоги ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Однак, відомостей про те, чи направлявся запит до податкових органів, і яку відповідь на цей запит отримав державний виконавець, в постанові не зазначено.

Суд вважає, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена з порушеннями Закону.

Так, ч. 2 ст.103 ЦПК України передбачено, що судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, не можна погодитись з висновком, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника є безумовною підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, оскільки держаним виконавцем у даному випадку навіть не зроблено запиту до ДПС щодо наявності ідентифікаційного коду боржника.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-45цс14 по справі за скаргою КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління».

Крім того, як встановлено судом раніше, державний виконавець відмовила у відкритті виконавчого провадження, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, не отримала відомостей щодо ідентифікаційного коду боржника.

В таких діях державного виконавця суд вбачає намагання державного виконавця всіма можливими засобами «позбавитись» зайвих виконавчих проваджень, оскільки постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена в останній день чинності Закону України «Про виконавче провадження» в старій редакції.

Враховуючи викладене, скарга підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 210, 293,383-389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» - задовольнити.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.10.2016 року ВП № 52529430.

Зобовязати Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ в Сумській області відкрити виконавче провадження за судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми № 591/3182/16-ц виданим 06.09.2016 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в апеляційний суд Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Г.В.Кривцова