АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Лапчевської О.Ф.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (у подальшому з заявою про зменшення розміру позовних вимог) до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2009 року по грудень 2014 року в сумі 16598,16 грн. та судовий збір в сумі 487,20 грн., а всього 17085,36 грн.; в решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки його вина у виникненні заборгованості по аліментам відсутня, він не ухилявся від обов'язку сплати аліментів. Зазначає, що в січні 2015 року він отримав розрахунок заборгованості по сплаті аліментів та надав до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відомості про своє місце роботи та довідки про розмір заробітної плати. З цього моменту ОСОБА_4 почав добровільно виплачувати щомісячно аліменти та сплачувати заборгованість.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу просили відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_5, батьками якої записані - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (том І, а. с. 4).

_____________________________________________________

Справа № 755/19376/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9968/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 грудня 2008 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 липня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

4 грудня 2008 року на виконання рішення суду від 1 грудня 2008 року, Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2027 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5

29 квітня 2009 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-2027.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 24 липня 2013 року № 148/6, виданої ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа № 2-2027 станом на 1 липня 2013 року становить 45 330,79 гривень, де заборгованість за жовтень 2009 року становить 806,00 гривень, за листопад 2009 року - 788,39 гривень, за грудень 2009 року - 742,24 гривень, за січень 2010 року - 742,24 гривень, за лютий 2010 року - 755,57 гривень, за березень 2010 року - 842,05 гривень, за квітень 2010 року - 812,83 гривень, за травень 2010 року - 842,05 гривень, за червень 2010 року - 897,82 гривень, за липень 2010 року - 895,03 гривень, за серпень 2010 року - 895,03 гривень, за вересень 2010 року - 871,74 гривень, за жовтень 2010 року - 883,51 гривень, за листопад 2010 року - 904,27 гривень, за грудень 2010 року - 1043,58 гривень, за січень 2011 року -863,25 гривень, за лютий 2011 року - 888,75 гривень, за березень 2011 року - 973,50 гривень, за квітень 2011 року - 980,50 гривень, за травень 2011 року - 980,50 гривень, за червень 2011 року - 980,50 гривень, за липень 2011 року - 980,50 гривень, за серпень 2011 року - 1017,97 гривень, за вересень 2011 року - 1017,97 гривень, за жовтень 2011 року - 1042,09 гривень, за листопад 2011 року - 1042,09 гривень, за грудень 2011 року - 1042,17 гривень, за січень 2012 року - 1144,27 гривень, за лютий 2012 року - 1144,27 гривень, за березень 2012 року - 1144,27 гривень, за квітень 2012 року - 1144,27 гривень, за травень 2012 року - 1117,17 гривень, за червень 2012 року - 1117,17 гривень, за липень 2012 року - 1117,17 гривень, за серпень 2012 року - 1142,86 гривень, за вересень 2012 року - 1174,98 гривень, за жовтень 2012 року - 1174,98 гривень, за листопад 2012 року - 1171,94 гривень, за грудень 2012 року - 1171,94 гривень, за січень 2013 року - 1144,27 гривень, за лютий 2013 року - 1144,27 гривень, за березень 2013 року - 1144,27 гривень, за квітень 2013 року - 1144,27 гривень, за травень 2013 року - 1117,17 гривень, за червень 2013 року - 1144,27 гривень (том І, а. с. 6-8).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 29 січня 2015 року, виданої ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, заборгованість по виконавчому листу № 2-2027 станом на 1 січня 2015 року становить 69 001,12 гривень, з яких: заборгованість за липень 2013 року становить 1309,48 гривень, за серпень 2013 року - 1258,86 гривень, за вересень 2013 року - 1241,75 гривень, за жовтень 2013 року - 1260,00 гривень, за листопад 2013 року - 1255,50 гривень, за грудень 2013 року - 1404,50 гривень, за січень 2014 року - 1195,75 гривень, за лютий 2014 року - 1244,25 гривень, за березень 2014 року - 1328,25 гривень, за квітень 2014 року - 1345,50 гривень, за травень 2014 року - 1318,00 гривень, за червень 2014 року - 1356,25 гривень, за липень 2014 року - 1409,75 гривень, за серпень 2014 року - 1331,75 гривень, за вересень 2014 року - 1340,50 гривень, за жовтень 2014 року - 1356,75 гривень, за листопад 2014 року - 1356,75 гривень, за грудень 2014 року - 1356,75 гривень (том І, а. с. 9).

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, 31 січня 2012 року відповідач звертався до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів за 2010-2011 роки, що свідчить про те, що станом січень 2012 року останньому було достовірно відомо про наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2009 року по грудень 2014 року в сумі 16598,16 грн., суд виходив з норми ст. 196 СК України та правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції суд не вбачає.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України висловлені в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів з боку відповідача становить: за 2009 рік - 716,47 гривень, за 2010 рік - 3162,02 гривень, за 2011 рік - 3594,14 гривень, за 2012 рік - 4198,25 гривень, за 2013 рік - 4451,14 гривень, за 2014 рік - 4760,14 гривень, а всього 16 598,16 гривень.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача в простроченні сплати аліментів, колегія суддів вважає, що такі доводи є непереконливими з огляду на те, що ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини, а позивач ОСОБА_2 свідомо ввела відповідача в оману.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що з січня 2015 року він добровільно виплачує щомісячно аліменти та сплачує заборгованість по аліментам не є підставою для звільнення його від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2009 року по грудень 2014 року в сумі 16598,16 грн.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмовити в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: О.Ф. Лапчевська

Л.Д.Поливач