АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5742/16 Головуючий 1-ї інстанції - Шишкін О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ВТБ Банк», департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколів проведення прилюдних торгів, визнання незаконним актів державного виконавця, визнання незаконним і скасування свідоцтв, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВЛА:

24 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсними договору іпотеки, прилюдних торгів, протоколів проведення прилюдних торгів, визнання незаконним актів державного виконавця, визнання незаконним і скасування свідоцтв, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Одночасно представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив до вирішення спору по суті накласти арешт та оголосити заборону відчуження на наступне майно, що належить ОСОБА_4: земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,5161 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,4403 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. До вирішення спору по суті заборонити ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам здійснювати будівельні, ремонтні, геодезичні, підготовчі та будь-які інші роботи (в тому числі будівництво нових чи реконструкцію старих будівель та споруд, риття котлованів), вирубку дерев та чагарників; будь-яким іншим способом здійснювати пошкодження ґрунту на: земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1000 га; земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,5161 га; земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4403 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належать ОСОБА_4. До вирішення спору по суті заборонити ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам змінювати цільове призначення, розмір, адресу, кадастровий номер, інші характеристики зазначених земельних ділянок.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 липня 2016 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на ті обставини, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що єдиним способом гарантування виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, є вжиття заходів забезпечення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що вона постановлена з дотриманням норм процесуального закону.

В суді апеляційної інстанції представник позивача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримував.

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представники ПАТ «ВТБ Банк» та департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином ( а. с. 91-92, 102-103).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача не містить доказів чи обґрунтувань про те, що в майбутньому, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення може бути ускладнене або відповідачі будуть ухилятися від виконання такого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу ( далі - ЦПК) України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим законом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є земельні ділянки, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Дерев'янка, буд. 64 (а.с. 1-7), та які були відчужені в процесі проведення прилюдних торгів, а в подальшому були перепродані ( а. с. 23-25, 30-31).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати. що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Матеріали справи свідчать про те, що вимоги позову стосуються, зокрема, договору іпотеки №23ВД-z/1, укладеного 24 березня 2006 року між ОСОБА_5 та акціонерним комерційним банком «Мрія» (далі - АКБ «Мрія»), предметом якого були житловий будинок, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1, та три вищезазначені земельні ділянки, які знаходяться за цією ж адресою відповідно площею 0,1000 га, 0,5161 га, 0,4403 га ( а.с. 17-18).

Зазначений іпотечний договір був укладений в забезпечення виконання умов кредитного договору між Українсько-Російською фірмою «Ю.К.А.С.» та АКБ «Мрія» на суму 2 400 000,00 доларів США, строком до 23 березня 2009 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року, було відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні аналогічного позову, в тому числі і про визнання договору іпотеки недійсним (а.с. 35).

Земельні ділянки, за відплатними договорами, були відчужені з прилюдних торгів іншим особам ( а. с. 23-25, 30-31, 68).

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представники сторін надали пояснення, що житловий будинок, який був розташований на зазначених земельних ділянках та був предметом іпотеки, у встановленому законом порядку знесений до звернення ОСОБА_1 до суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що представником позивача, як в суді першої та і в суді апеляційної інстанції, не наведено беззаперечних мотивів щодо ускладнення або неможливості виконання рішення суду при невжитті заходів забезпечення позову, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог статті 151 ЦПК України, відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, вимоги заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо накладення арешту, заборони ОСОБА_4 здійснювати будь-які будівельні, ремонтні, геодезичні, підготовчі та будь-які інші роботи, вирубку дерев та чагарників на цих земельних ділянках, а також змінювати їх цільове призначення, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки зазначені дії будуть порушувати права власника на розпорядження, володіння та користування належним йому на праві власності майном.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.2 ст. 307, п.1 ст. 312, ст. 313, ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України.

Головуючий А.І. Колтунова

Судді Н.О. Міненкова

Т.П. Зазулинська