Справа № 464/2727/16 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/4768/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Берези В.І., Бойко С.М.

участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, Стасюк Н.С.,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Кичми С.І. про стягнення заборгованості по аліментах,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (ВДВС ЛМУЮ) Кичми С.І. від 23 грудня 2015 року про стягнення заборгованості за виконавчим листом №2-2287 від 27 жовтня 2008 року. В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2008 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину до досягнення їх сином повноліття. На підставі цього рішення суду видано виконавчий документ, який пред'явлений до примусового виконання у Личаківський ВДВС ЛМУЮ. 9 вересня 2015 року дитина досягла повноліття. У зв'язку з цим припинено стягнення аліментів. За весь період сплати аліментів не було жодних заборгованостей та такі стягувались вчасно. 23 грудня 2015 року державним виконавцем винесено оскаржувану постанову. Згідно цієї постанови з нього (заявника) постановлено стягувати з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання у розмірі 50% до погашення заборгованості по аліментах; нараховано заборгованість по аліментах від початку його працевлаштування. Розмір заборгованості державним виконавцем не визначено, її не існувало. Просить скаргу задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року скаргу задоволено. Постановлено визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Кичми С.І. від 23 грудня 2015 року (ВП №28330545) в частині стягнення з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання в розмірі 50% до погашення заборгованості по аліментах, нарахувати заборгованість по аліментах від початку працевлаштування ОСОБА_6 на підприємство.

Ухвалу оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення прав та інтересів сина сторін та норми закону щодо обов'язковості виконання судового рішення. Вважає дії державного виконавця законними, підставними, направленими на виконання судового рішення. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відхилити сакаргу ОСОБА_6

ОСОБА_2 та представник Личаківського ВДВС ЛМУЮ Стасюк Н.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_6- ОСОБА_4, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та скарги, поданої до суду першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості скарги та наданих на її обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 10, 57- 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що на підставі виданого 27 жовтня 2008 року виконавчого листа №2-2287 звернуто до виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 аліментів на сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? усіх видів доходів батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 4 вересня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Личаківським ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження ВП №28330545.

Відповідно до постанови державного виконавця від 17 січня 2012 року, якою встановлено, що боржник отримує пенсію як військовослужбовець, постановлено проводити утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, в розмірі 50%, з яких 25% - поточні аліменти, залишок - в погашення заборгованості (а.с.43).

Після досягнення сином повноліття з ОСОБА_6 стягуються аліменти у звязку з навчанням сина.

З довідки № 02.01-52/1076 від 22 грудня 2015 року та довідки про заробітну плату, наданих Державним підприємством «Міжнарожний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», вбачається, що з грудня 2011 року ОСОБА_6, працевлаштований на цьому підприємстві і отримує доходи у виді заробітної плати (а.с.32-35). Із цих доходів ОСОБА_6 в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів такі не утримувалися.

Державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості платника аліментів у зв'язку з виявленими доходами боржника у виді заробітної плати. Така заборгованість станом на 31 листопада 2015 року визначена в розмірі 39 456,62 грн. (а.с.42).

Оскаржуваною постановою від 23 грудня 2015 року постановлено проводити утримання з усіх видів заробітку (доходу) боржника в розмірі 50% до погашення заборгованості по аліментах, нарахувати заборгованість по аліментах від початку працевлаштування ОСОБА_6 на підприємстві (а.с.4).

Частиною 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Відповідно до части 2 цієї правової норми оскарження боржником проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання. Примусове виконання рішеня здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (ст.17).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановлених виконавчим документом і цим Законом.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державний виконавець не виконав вимоги ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», вказав 50% до погашення заборгованості по аліментах. Із оскаржуваної постанови не вбачається сума заборгованості боржника перед стягувачем, не додержано вимоги ст. 74 вказаного Закону, не повідомлено про утворену заборгованість сторін виконавчого провадження, а відтак відрахування здійснено неправомірно, необґрунтовано та передчасно, оскільки незнання боржником розміру заборгованості ускладнює її погашення та порушує його права, які закріплені у ст. 175 СК України. Посилаючись на вимоги ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції зазначив, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання. Разом з тим, суд не взяв до уваги, що виконавчий документ надійшов на виконання не вперше.

Не можуть бути взяті до уваги посилання суду на відсутність виконавчого документу, оскільки такі не є обґрунтованими. Звернення державного виконавця15 березня 2016 року із подання про видачу дубліката виконавчого листа у зв'язку із втратою такого, не свідчить про відсутність цього виконавчого листа 23 грудня 2015 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Безпідставними є посилання суду першої інстанції на статтю 175 СК України, яка регулює право спільної сумісної власності батьків і дітей та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, як і боржника за виконавчим документом, здійснюються у спосіб і порядку, визначених виконавчим документом, а отже, рішенням суду. Обов'язок державного виконавця полягає у виконанні в повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом, який містить формулювання, зазначене у резолютивній частині рішення. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова, на виконання якого 27 жовтня 2008 року виданий виконавчий лист № 2-2287, передбачено стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 4 вересня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Боржник не повідомив державного виконавця про наявність у нього з 2011 року доходу у виді заробітної плати. Рішення суду про стягнення аліментів в примусовому порядку виконувалося тільки в частині стягнення таких із пенсії боржника, без врахування заробітної плати. Тобто, рішення виконувалося не в повному обсязі.

Згідно з ч.3 ст.387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

З врахуванням наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст.312, ст. 313, п.6 ч.1 ст. 314 ст.ст.315, 319, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року про визнання постанови державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Кичми С.І. від 23 грудня 2015 року (ВП №28330545) в частині стягнення з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання в розмірі 50% до погашення заборгованості по аліментах, нарахувати заборгованість по аліментах від початку працевлаштування ОСОБА_6 на підприємство, неправомірною та скасування її, - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_6

Ухвалаапеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді