АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д. Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача РешетнікЮ.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання недійсним договорів кредиту та іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04.08.2008 між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було підписано Договір про надання споживчого кредиту № 0. Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб (договір приєднання).

Відповідно до умов Договору, Банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 155 540,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 753 606,85 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору.

Позивач зазначає, що Банком не виконане грошове зобов'язання за кредитним договором, оскільки ОСОБА_4 не отримувала 04.08.2008 з операційної каси банку 155 540 доларів США.

Крім того посилається на те, що надання Позичальнику кредиту готівкою в іноземній валюті з операційної каси банку не було можливим, оскільки на ім'я позивача не був відкритий в ПАТ «УкрСиббанк» та не був узгоджений у Договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2008 року позичковий рахунок.

Також позивач зазначає, що відповідачем при підписанні Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2008 було порушено її права як споживача, а саме відповідачем не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність, а також іншої інформації, визначеної ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки відповідач не мав наміру виконувати Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2008, тобто вказаний Договір в порушення ч. 5 ст. 203 ЦК України, не був спрямований на реальне настання правових наслідків шляхом надання позивачу кредиту іноземною валютою, просила визнати Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2008 недійсним. Крім того, зважаючи на те, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, просила визнати недійсним Договір іпотеки № 91 436 від 04.08.2008, підписаний між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не дав належну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позовусуд першої інстанції виходив з з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 04.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 903 АКІБ «УкрСиббанк» Пишнюк Н.С. та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 11-17).

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2008, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США (USD), в сумі 155 540, 00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 753 606, 85 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається у Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного у п. 1.1. Договору, для чого надає до Банку письмову заяву (за формою згідно вимог Банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява Позичальника, укладена та надана згідно умов цього Договору, є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику.

Сторони домовилися, що Банк надає Позичальнику кредит у розмірі одного траншу у розмірі суми кредиту, зазначеному в п.1.1 Договору.

Відповідно до п. 1.2.1 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2008, надання кредиту здійснюється у наступний термін: 04.08.2008.

04.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 903 АКІБ «УкрСиббанк» Пишнюк Н.С. та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки № 91436, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. (а.с. 18-20).

Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки № 91436, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: Житлову нерухомість, яка знаходиться на стадії будівництва (Об'єкт інвестування), а саме однокімнатну квартиру, будівельний номер 2-16-141, поверх 16, будинок 2, проектною загальною площею 68, 10 кв.м.. проектною житловою площею 19,80 кв.м., будівельна адреса якої згідно з укладеним Договором бронювання об'єкта інвестування № 2-16-141 від 07.07.2008 року: м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 60.

Як на підставу визнання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від04.08.2008недійсним, позивач в позовній заяві посилався на порушення відповідачем при укладенні Договору положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування.

Позивачка була ознайомлена з умовами договорів, всіма істотними обставинами та наслідками їх підписання, що підтверджується її особистим підписом. Спір щодо невідповідності підпису у договорах між сторонами відсутній.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним лише в підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Доводи апеляційної скарги щодо надання банком сфальсифікованих довідок про рух коштів по рахунку було спростовано представником відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції, а також матеріали справи містять докази на підтвердження його спростувань.

Отже, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши означені норми чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку що укладення між сторонами договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки відбулось з дотриманням вимог закону і прав позивача порушено не було.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги, з вищенаведених підстав, не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7- відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва