Провадження № 2/522/2597/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним, та за зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 25.09.2015 року звернулась до суду з позовною заявою до відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним. Ухвалою суду від 14.03.2016 року до спільного розгляду був прийнятий зустрічний позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 25.08.2015 року) було заявлено клопотання про забезпечення доказів по справі, а саме: про витребування у ПАТ «Укрсоцбанк» оригіналів кредитного договору № 660/19-514 від 20.03.2007 року та заяви на видачу кредитних коштів. В обґрунтування клопотання представник позивачки зазначила, що позивачка не підписувала оскаржуваний кредитний договір та не подавала заяву про видачу готівки. Пояснила, що позивачка зверталась до банку з заявою про надання кредиту, проте їй було відмовлено та кредит вона не отримала. У березні 2015 року вони звертались до банку з заявою про отримання оригіналу кредитного договору, проте його надано їм не було, вони отримали лише виписку про заборгованість та відскановану копію оскаржуваного кредитного договору.

У судове засідання зявився представник відповідача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 09.06.2015 року), заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, зазначила, що на сторінці 6 своєї позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що вона підписувала кредитний договір та при цьому посилається на пункти та статті кредитного договору. Також, зазначила, що ОСОБА_1 двічі зверталась до них із заявами про надання кредиту та одна з них була задоволена та надано кошти у кредит. До 2013 року позивачка виконувала умови кредитного договору та сплачувала кошти за договором. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, вислухавши думки осіб, які брали участь у судовому засіданні і дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, на підставі наступного.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідност. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази.

З первісного позову вбачається, що предметом спору між сторонами є визнання кредитного договору №660/19-514 від 20.03.2007 року недійсним, при цьому згідно п. 2, 3 прохальної частини позову представник позивача також просить суд: визнати дії банку протиправними щодо надання кредиту позивачу як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність банку щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, у даному випадку за тим, щоб позичальник використав отриману валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України. При цьому представник позивача обґрунтував позовні вимоги з посиланням на ст..203, 215, 230, ст..524, ч.2 ст. 548, 1056 ЦК України, статті Закону України «Про захист прав споживачів», норми Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Отже, з огляду на вищевикладене, з урахування предмету та підстав, за якими ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, суд вважає, що клопотання представника позивачки не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.. 3, 10, 57-58, 133, 137, 208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення доказів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.

31.08.2016