АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1616/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, Черкаської районної державної адміністрації, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Черкаське регіональне управління водних ресурсів, Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення ,-

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року прокурор Черкаського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_12 служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Черкаське регіональне управління водних ресурсів про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення, посилаючись на те, що розпорядженням першого заступника голови Черкаської РДА від 28 січня 2014 року № 26 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва, які розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту, в тому числі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11

В подальшому розпорядженням голови Черкаської РДА від 13 лютого 2014 року № 28 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 12,5166 га в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області. Вказаним розпорядженням для масиву земельних ділянок, серед яких і спірні, визначено вид угідь - «піски» та віднесено до земель загального користування.

Розпорядженням першого заступника голови Черкаської РДА від 21 березня 2014 року №72 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту та безоплатно передано у власність громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва 24 громадянам, в тому числі і ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11

Прокурор вказує у своєму позові, що ОСОБА_12 службою Черкаського районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки та відповідні відомості внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11 видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Прокурор вважає, що розпорядження Черкаської РДА від 21 березня 2014 року № 72 незаконне, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам земельного законодавства, так як порушено порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки. Крім того, затверджений проект із землеустрою порушує законодавчі вимоги щодо обовязковості надання висновку про його погодження або відмову в погодженні територіальним органом архітектури та містобудування; відведення землі для містобудівних потреб без наявності розроблених та затверджених детального плану території або іншої містобудівної документації; відсутні погодження проекту із землеустрою центральним органом виконавчої влади; не проведено обовязкової експертизи землевпорядної документації; відведення ділянки в межах охоронної зони повітряної лінії електропередач. Тому прокурор звернувся до суду з даним позовом та просив визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 17 березня 2014 року № 63 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність», в частині передачі у власність ОСОБА_6 ділянку площею 0,0979 га, ОСОБА_7 ділянку площею 0,0979 га, ОСОБА_8 ділянку площею 0,0996 га, ОСОБА_10 ділянку площею 0,0996 га, ОСОБА_11 ділянку площею 0,0996 га розташованих в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту. Визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0979 га серії САК № 928851 від 09 квітня 2014 року, видане ОСОБА_6; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0979 га серії САК № 928187 від 25 березня 2014 року, видане ОСОБА_7; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0979 га серії САК № 928186 від 25 березня 2014 року, видане ОСОБА_8; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0996 га серії САК № 928859 від 11 квітня 2014 року, видане ОСОБА_13; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,0996 га серії САК № 928852 від 09 квітня 2014 року, видане ОСОБА_11 та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, розташовані в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, а саме: № 12289556 від 09 квітня 2014 року за ОСОБА_6 площею 0,0979 га, кадастровий номер :01:001:2067; №11886262 від 25 березня 2014 року за ОСОБА_7 площею 0,0979 га, кадастровий номер :01:001:2074; № 11884011 від 25 березня 2014 року за ОСОБА_8СІ. площею 0,0979 га, кадастровий номер :01:001:2056; № 12350718 від 11 квітня 2014 року за ОСОБА_10 площею 0,0996 га, кадастровий номер :01:001:2062; № 12292490 від 09 квітня 2014 року за ОСОБА_11 площею 0,0996 га, кадастровий номер :01:001:2071.

30 березня 2016 року під час розгляду справи заступником керівника Черкаської місцевої прокуратури подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив уточнити пункт 4 прохальної частини позову та викласти його у наступній редакції: «Визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність: ОСОБА_6 ділянку площею 0,0979 га, ОСОБА_7 ділянку площею 0,0979 га, ОСОБА_8 ділянку площею 0,0979 га, а ОСОБА_10 ділянку площею 0,0996 га, ОСОБА_11 ділянку площею 0,0996 га, розташованих в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

30 березня 2016 року під час розгляду справи було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області.

26 травня 2016 року під час розгляду справи було виключно зі списку відповідачів ОСОБА_12 службу Черкаського районного управління юстиції в звязку з припиненням, 01 травня 2016 року, надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень територіальними органами юстиції Черкаської області.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 площею по 0,0979 га кожна, а ОСОБА_10 та ОСОБА_11, площею 0,0996 га кожна, розташованих в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Визнано недійсними свідоцтва серії САК № 928851 від 09 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0979 га, видане ОСОБА_6, серії САК № 928187 від 25 березня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0979 га, видане ОСОБА_7, серії САК № 928186 від 25 березня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0979 га, видане ОСОБА_8, серії САК № 928859 від 11 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0996 га, видане ОСОБА_10, серії САК № 928852 від 09 квітня 2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0996 га, видане ОСОБА_11.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 09 квітня 2014 року № 12289556 «Про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6, за кадастровим номером :01:001:2067, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0979 га».

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 25 березня 2014 року № 11886262 «Про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 за кадастровим номером :01:001:2074, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0979 га».

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 25 березня 2014 року № 11884011 «Про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8, за кадастровим номером :01:001:2056, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0979 га».

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 11 квітня 2014 року № 12350718 «Про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_10, за кадастровим номером :01:001:2062, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0996 га».

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 11 квітня 2014 року № 12292490 «Про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_11, за кадастровим номером :01:001:2071, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0996 га.».

Стягнуто в дохід держави судовий збір з Черкаської РДА, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11 по 40,60 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, чим порушено вимоги ст.213 ЦПК України, судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення. Просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року і ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог прокурора відмовити повністю.

Сторони про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується даними судових повіток про вручення, однак в судове засідання не являлися. Суд тричі відкладав розгляд справи та повідомляв сторони, однак вони в судові засідання не з являлися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка зявилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у власність держави, яка вибула з її власності незаконно і шляхом вчинення незаконних дій. Крім того, земельні ділянки відповідачам фізичним особам по справі передавалися безкоштовно.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими і відповідають обставинам справи та вимогам закону.

В судовому засіданні встановлено та вбачається із матеріалів справи розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 13 лютого 2014 року № 28 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 12,5166 га в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області, які віднесені до земель загального користування, вид угідь - піски. На даній земельній ділянці розташовані і ділянки, які передані відповідачам.

На підставі розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту.

Згідно додатку до вказаного розпорядження, серед громадян, яким передано у власність земельні ділянки є відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11

На підставі даного розпорядження вказані відповідачі отримали свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що підтверджується даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення, що встановлено ст. 19 ЗК України.

Відповідно до частини 1, 7 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно даних довідки форми 6-зем від 9 січня 2014 року Управління держземагенства у Черкаському районі Черкаської області вбачається, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Зазначена довідка відображає результат робіт із землеустрою - обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою ст.1 Закону України «Про землеустрій».

Те, що вказана довідка є доказом при встановленні цільового призначення землі вказав і Верховний Суду України в постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-224 цс14, правові позиції якого є обовязковими для всіх судів України.

Таким чином, зміна цільового призначення спірних земельних ділянок проведена без погодження з Кабінетом Міністрів України, а тому був порушений порядок зміни цільового призначення землі, що тягне за собою наслідки передбачені статтею 21 ЗК України, а передачею у власність було порушено п.5 частини 1 статті 27 ЛК України, відповідно до якої Кабінету Міністрів України належить таке право як передача у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування обєктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Інвентаризація земель проводиться відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513, пунктом 1 якого визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність та користування, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певної категорії може здійснюватися за результатами інвентаризації земель, проведеної за рішенням сільських, селищних, міських рад - у межах населених пунктів, райдержадміністрацій - за їх межами.

Таким чином, за результатами проведеної інвентаризації, якою встановлено вид угідь спірної земельної ділянки, встановлення цільового призначення земельної ділянки мав би здійснювати орган державної влади відповідно до наданих повноважень ЗК України.

Посилання апелянта на розпорядження Черкаської РДА № 28 від 13 лютого 2014 року, яке є чинним і не скасованим, є необґрунтованим, так як статтею 35 Закону України "Про землеустрій» встановлено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Із зазначеної норми слідує, що відносити до відповідної категорії можливо лише землі, не віднесені до тієї чи іншої категорії, а як встановлено в судовому засіданні спірні земельні ділянки, на час проведення інвентаризації, були віднесені до відповідної категорії.

Рішення адміністративних судів, на які посилається апелянт, не мають преюдиційного значення, оскільки в даній справі беруть участь і інші особи.

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації. Формування земельних ділянок у такому порядку може здійснюватися один раз. Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 3 статті 186-1 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки:

- лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства;

Доказів того, що матеріали інвентаризації та проект землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок були погоджені Черкаським обласним управлінням лісового та мисливського господарства надано не було, тому висновок суду в цій частині апелянтом не спростований.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції на відсутність погодження відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА відведення земельних ділянок, є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Виходячи з вказаних норм права та головних напрямків містобудівної діяльності, встановлених статтею 2 Закону України «Про основи містобудування», забудова територій має відбуватись не хаотично, а згідно з планами.

Судом встановлено, що передбачений статтею 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план відсутній.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку.

Доказів того, що відведені земельні ділянки були заплановані під індивідуальне дачне будівництво суду надано не було, а тому погодження відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА відведення земельних ділянок є безпідставним.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на схему генплану, колегія суддів, вважає необґрунтованим, так як в п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" застосовано такий термін як «попередні планувальні рішення», однак схема генплану, на яку посилається апелянт не є попереднім, оскільки за часом затвердження фактично, співпадає з погодженням відведення земельних ділянок та з датою оспорюваного розпорядження.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що обовязковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки відносились до земель лісогосподарського призначення, а відтак проведення державної експертизи є обовязковою.

Проведення державної експертизи є обовязковим і щодо земель рекреаційного призначення, вказаного в спірному розпорядженні № 73 від 21 березня 2014 року, а зазначена апелянтом та обставина, що така категорія землі була визначена після передачі земельної ділянки у власність, а тому і експертиза не повинна була проводитись є помилковим, так як від категорії землі залежить порядок розпорядження землею, а тому прийняттю рішення про розпорядження землею передує визначення категорії землі, якщо така категорія не визначена або змінюється.

Доводи апеляційної скарги, що судом порушено ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо мирного володіння своїм майном, оскільки порушення були допущені з боку публічного органу, є необґрунтованими.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. У контексті цієї норми під майном розуміється ціла низка інтересів економічного характеру.

Критерій «пропорційності», використаний судом у справі, яка переглядається, передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у звязку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Отже, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Правова позиція Верховуного Суду України викладена в постанові Верховного Суду України в справі № 6-2902цс15 від 3 лютого 2016 року, яка є обовязковою для всіх судів України.

В даній справі встановлено, що, право власності набуто без законних підстав, крім того предмет такого права є національним багатством (ст.. 1 ЛК України), а тому таке право підлягає відновленню.

Заява про уточнення позовних вимог стосувалась уточнення номеру розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року та дати і фактично є опискою, а тому судом першої інстанції не порушено вимоги ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам чи визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Згідно ч.ч.1,2 ст.3, ст.4 ВК України, п. в ч.1 ст.58, ч.1 ст.59, ст.60, ч.1 ст.84 ЗК України (у редакціях чинних на час виникнення правовідносин), землі під водними обєктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними обєктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, чи землі на яких розташовані гідротехнічні споруди не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Відповідно до вимог п. в ч.1 ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначав про доведеність прокурором факту того, що спірні земельні ділянки є землями водного фонду, так як із матеріалів справи вбачається, що передані у власність земельні ділянки відповідачам-фізичним особам знаходяться у межах Вільшанської захисної дамби.

Згідно пп. 1.9.18. Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19 грудня 1995 року № 252 дамба є гідротехнічною спорудою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації обєктів портової інфраструктури та інших обєктів водного транспорту.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що Вільшанська захисна дамба як обєкт нерухомості знаходиться у державній власності та перебуває на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, яке є її обслуговуючою організацією, що також підтверджується листом Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 174/11 від 10 березня 2015 року, із змісту якого вбачається, що до складу гідротехнічних споруд входить Вільшанська захисна дамба довжиною 11,2 км та насосна станція продуктивністю 40 м3/с, які передані на баланс управління.

Разом з тим, земельна ділянка на якій зведено дану гідротехнічну споруду передано Черкаському регіональному управлінню водних ресурсів (на момент передачі Управління служби експлуатації та технагляду за будівництвом захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі відповідно до архівної довідки про створення Черкаського регіонального управління водних ресурсів) розпорядженням Ради Міністрів УРСР № 209-р від 02 квітня 1973 року під будівництво захисної дамби, попередньо вилучивши її у попередніх землекористувачів. Тобто, передачею у власність спірних земельних ділянок, на яких розташована гідротехнічна споруда (частина Вільшанської захисної дамби), фактично передано частину вказаного обєкту у власність.

Згідно ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки, у якому зазначається орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення та додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, а також письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Під час розгляду справи встановлено, що погодження на відведення спірних земельних ділянок Черкаським РУВР не надавалось.

Також судом першої інстанції достовірно встановлено, що в межах спірних земельних ділянок знаходяться повітряні лінії електропередач 6 кВ Л-7 «Лиман». При цьому, згідно п.8 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року № 209 забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, зокрема будувати житлові, громадські та дачні будинки.

Пунктом 5 вказаних Правил встановлено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови не відхиленого їх положення на відстань для повітряних ліній напругою від 2 до 10 кВ - 10 метрів. В межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами, що також підтверджуються листом ПАТ «Черкасиобленерго» № 2339/09-02 від 06 квітня 2015 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що допущені порушення під час прийняття спірного розпорядження щодо відведення земельних ділянок для дачного будівництва без встановлення обмежень на їх використання в частині можливості будівництва споруд в межах охоронної зони повітряної лінії електропередач порушує пряму заборону на використання таких земель з метою забудови.

Крім того, згідно даних, які містяться в листі Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 27 березня 2015 року № 559, розпорядження Черкаської РДА від 21 березня 2014 року № 72 прийнято з порушенням вимог ст.ст.20, 59, 60, 84, 16, 186-1 ЗК України, ст. 1, 6 ВК України, ст.9 ЗУ «Про державну землевпорядну експертизу», ст.16 ЗУ «Про державний земельний кадастр», що також свідчить про його незаконність (т.1 а.с.184).

Викладені в апеляційній скарзі доводи представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 про те, що земельні ділянки, надані оспорюваним розпорядженням Черкаської РДА відповідачам в момент їх надання, відносилися до земель водного фонду не підлягають до задоволення, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що хоча не підтверджено право користування чи власності Черкаськими регіональними водними ресурсами на гідроспоруду, однак достатньо самого факту розташування на даних землях гідротехнічних чи інших водогосподарських споруд.

Інших доводів, які б спростовували рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, Черкаської районної державної адміністрації, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Черкаське регіональне управління водних ресурсів, Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :