Провадження №2-з-247/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 подану в її інтересах представником адвокатом ОСОБА_2 про забезпечення позову до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Одночасно з позовною заявою, позивачем в особі представника за довіреністю адвокатом ОСОБА_5 подано суду заяву про забезпечення позову, в якій остання просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на житловий будинок АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у такий спосіб позивач зазначає, що невжиття вказаних заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі через відчуження вказаного майна відповідачем.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В зв'язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, п. 1 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 08.11.2016 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 11.10.1993 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7, за реєстровим № 7с-1543, та зареєстрованого в БТІ 09.11.1993 р. за №1554; скасування запису НОМЕР_3 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, 22.08.2016 р. 17:13:16.

Таким чином, позивачкою пред'явлено вимоги про визнання недійсним правовстановлюючого документу, на підставі якого зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_3

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, адреса АДРЕСА_1 об'єкту нерухомості у визначеному законодавством порядку не присвоювалась, фактично об'єктом оспорюваного договору купівлі-продажу є майно, належне позивачеві, а саме, житловий будинок АДРЕСА_2.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідач має намір відчужити спірний об'єкт нерухомого майна.

Отже, вимога про накладення арешту на належне відповідачу майно є відповідним способом забезпечення у даній справі, а враховуючи, що спір між сторонами стосується правомірності набуття права власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.1993 на житловий будинок АДРЕСА_1, суддя вважає, що спосіб забезпечення, який просить застосувати позивач є співмірним до заявлених вимог.

Також, суддя знаходить обґрунтованими доводи позивача про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду.

З огляду на обставини наведені вище, суддя приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, а тому заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову належить задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.10.1993 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим номером 7с-1543, та зареєстрованого в БТІ 09.11.1993 р. за №1554.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Стягувач - ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3

Боржник - ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_4

Ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом року з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя :