Справа № 0907/2-2495/2011
Провадження № 22-ц/779/844/2016
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитного боргу в сумі 180 375 грн. 20 коп., що еквівалентно 22 625,24 доларам США, та 1 700 грн. витрат по оплаті судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На вказане рішення відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при вирішенні спору судом не застосовано норми закону, які вказують на припинення договору поруки, укладеного між нею та банком, а саме: ч.4 ст.559 та ч.2 ст.1050 ЦК України. Зазначає, що відповідно до п.10.3 кредитного договору банк має право дострокового погашення кредиту, процентів та штрафних санкцій у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Стверджує, що позичальник припинив сплату чергових платежів по кредиту, починаючи з квітня 2009 року, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором. На думку апелянта, з наступного дня після прострочення зобов'язань позичальником у позивача виникло право пред'явити до неї, як поручителя, вимогу по справі заборгованості по кредиту. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України чинність поруки пов'язана з пред'явленням кредитором вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язань, який відповідно до ст.1050 ЦК України відраховується з дня прострочення чергового кредитного платежу. Банк цим правом не скористався, а подав позов майже через два роки після виникнення права на дострокове стягнення кредиту. Тому в силу ч.4 ст.559 ЦК України договір поруки на момент подання банком позовної заяви був припинений. Тому апелянт вважає, що правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по кредиту з поручителя у суду не було.

З наведених підстав просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову до неї про стягнення заборгованості в солідарному порядку відмовити.

В засідання суду апеляційної інстанції особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апелянтом рішення суду оскаржується в частині стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 як з поручителя, тому саме в цій частині рішення підлягає перегляду. В іншій же частині (розміру заборгованості та стягнення заборгованості з ОСОБА_1) рішення апеляційним судом не переглядається.

Підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні, оскільки під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Універсал Банк» , та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №02/955к (а.с.6-7), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 19 806 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом.

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_1 належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.75), відповідно до якого заборгованість відповідача становить 23 856,23 доларів США, що еквівалентно 190 189 грн. 02 коп., з яких 6 972,38 доларів США, що еквівалентно 55 585 грн. 91 коп., - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 9 809,02 доларів США, що еквівалентно 78 200 грн. 45 коп., - строкова заборгованість по тілу кредиту, 4 612,85 доларів США, що еквівалентно 36 775 грн. 02 коп., - відсотки, 2 461,98 доларів США, що еквівалентно 19 627 грн. 64 коп., - пеня.

16.11.2007 року в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с.9), відповідно до якого поручитель зобов'язалась перед кредитором відповідати в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

Суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення в солідарному порядку з боржника та поручителя кредитної заборгованості є обґрунтованими і стягнув борг.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що суд дійшов неправильного висновку про стягнення заборгованості в солідарному порядку з поручителя, оскільки договір поруки припинився, що випливає із ч.4 ст.559 та ч.2 ст.1050 ЦК України. Апеляційний суд вважає ці доводи апелянта безпідставними з огляду на наступне.

Із договору поруки вбачається, що ним не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань боржника за кредитним договором.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В такому випадку відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Для правильного застосування цієї статті слід правильно визначити день настання строку виконання основного зобов'язання, який є початком перебігу шестимісячного строку для звернення кредитора з позовом до поручителя.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ця правова норма визначає, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Проте прострочення повернення чергової частини позики не є днем настання строку виконання основного зобов'язання, що видно із наступного.

Так, Верховний Суд України у постанові від 10 вересня 2014 року по справі №6-32цс14 висловив правовий висновок, відповідно до якого умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку.

Як видно, строк виконання основного зобов'язання згідно кредитного договору - 15 листопада 2014 року. Однак позивач змінив строк виконання основного зобов'язання, коли, використовуючи своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувся 16.11.2009 року в суд із позовом до основного боржника та поручителя про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, враховуючи вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, днем настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором у даній справі є день пред'явлення позивачем позову, тому безпідставним є посилання апелянта на те, що таким днем є момент припинення позичальником сплати чергових платежів по кредиту, починаючи з квітня 2009 року, адже в такому випадку у кредитора тільки виникає право достроково стягнути кредитну заборгованість.

Таким чином, порука ОСОБА_2 згідно договору поруки від 16.11.2007 року не припинилась.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є надуманими та голослівними, тому не спростовують правильних висновку суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: В.А. Девляшевський

Л.В. Василишин