АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5247/16 Головуючий 1 інст. - Божко В.В.
Категорія договірні

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Бездітко В.М., Довгаль А.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Союз туристичних агентства ЮТА», ТОВ «Coral Travel» про розірвання договору про надання туристичних послуг та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який неодноразово уточнювала.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.05.2014 року між нею та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір - поруки №07/05 про надання туристичних послуг, за умовами якого виконавець взяв на себе зобовязання надати замовнику та особам, що його супроводжують наступні послуги: країна перебування Єгипет, місце перебування ОСОБА_4 Шейх, строк перебування з 18.05.2014 року по 01.06.2014 року, транспортні умови авіа (Москва - ОСОБА_5 Шейх-Москва).

За виконання договору ОСОБА_1 сплатила відповідачу вартість туру у сумі 21235,00 грн. За день запланованого вильоту, а саме 17.05.2014 р., відповідач повідомила про неможливість надати вказані в договорі послуги з причини відсутності підтвердження з боку туроператора. Перераховані нею грошові кошти їй не повернуті.

Посилаючись на вказані обставини, просила: розірвати договір-поруку №07/05 про надання туристичних послуг від 14.05.2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі: 21235, 00 грн. - вартості туристичних послуг, що не були надані; 12203,45 грн. - інфляційного збільшення суми боргу; 829,04 грн. - 3 % річних; 5429,77 грн. - плати за користування чужими грошовими коштами та 302598,75 грн. - пені, а всього - 342296,01 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги.

Відповідач, її представник та представник третьої особи - ТОВ «CoralTravel» у судове засідання не зявилися.

Представник третьої особи - ТОВ «Союз туристичних агентств «ЮТА» - ОСОБА_6 проти позову заперечував.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому посилається на: недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.11.2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року змінено: в частині відмови у стягненні грошових коштів у сумі 11080 грн. скасовано і позовні вимоги у ОСОБА_1 в цій частині задоволено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2016 року зазначене рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог з підстав, передбачених з ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що факт порушення відповідачем умов договору про надання туристичних послуг позивачем не доведено.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що14.05.2014 року між ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_3 договір-поруки №07/05 про надання туристичних послуг( а.с. 7,8)

Відповідно до умов договору виконавець взяв на себе зобовязання від імені замовника та осіб, що його супроводжують (ОСОБА_7) забронювати пакет туристичних послуг у туроператора за умови виконання замовником всіх умов договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобовязується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше непередбачено законом.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору.

Пунктом 1.2 договору сторони обумовили країну перебування Єгипет, місце перебування ОСОБА_4 Шейх, строк перебування з 18.05.2014 року по 01.06.2014 року, транспортні умови авіа (Москва- Шарм ОСОБА_5 Шейх-Москва). Зазначеним договором також було визначено туроператора «Корал Тревел», у якого виконавець повинна була забронювати тур для позивачки.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання по сплаті туристичних послуг виконала у повному обсязі, сплативши за угодою №07/05 від 14.05.2014 року вартість туру - 21235 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 14.05.2014 року (а.с.9)

ФОП ОСОБА_3 зобовязання щодо надання пакету туристичних послуг, обумовлених договором, не виконані, про що свідчить наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що однією із істотних умов договору, укладеного між сторонами, був строк перебування у турі з 18.05.2014 року по 01.06.2014 року.

Відповідачка не надала жодного доказу, який би свідчив про те, що нею виконувалися дії щодо бронювання туру для позивачки саме на ці дати.

Крім того, згідно відповіді на адвокатський запит від 23.03.2015 року №23, запит на бронювання туру для ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_3 ТОВ «CoralTravel» не отримувало (а.с.74)

Посилання ОСОБА_8 на те, що дата туру була змінена за згодою ОСОБА_1 на іншу (з 19.05.2014 року по 02.06.2014 року), судовою колегією не приймаються.

Відповідно до п. 3.1 договору всі зміни, які вносяться зомовником з моменту підписання цього договору в перелік послуг (п.1.2 цього договору) вносяться у письмовому вигляді шляхом підписання доповнень та додатків до цього договору.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 визнала, що зміни до договору шляхом укладення додаткових угод у письмовому вигляді між сторонами не укладались, оскільки відносини між ними будувались на засадах довіри.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_3 про те, що вона здійснила усі дії по бронюванню туру для позивачки, що підтверджується електронним листуванням з туроператорами.

Так, відповідачкою надано маршрутні квитанції електронних білетів на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на 19.05.2014 року (а.с.42,43), міжнародних страхових полісів від 17.05.2014 року, в яких зазначено період страхування з 19.05.2014 року по 02.06.2014 року (а.с.44-47), а також лист з проханням аннуляції заявки №945262 (а.с. 36) та відповідь щодо штрафу по вказаній заявці (а.с.37).

Зазначені документи не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази виконання відповідачкою умов договору, адже в них зазначено строки надання туристичних послуг, відмінні від тих, що вказані у договорі.

Роздруківки інших листів взагалі не дають можливості встановити для кого саме здійснювалось бронювання турів та за якою заявкою здійснювався розрахунок штрафу.

Згідно ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно змісту вищевказаних листів та пояснень представника третьої особи, бронювання туру проводилася ОСОБА_3 через посередника - ТОВ «Союз туристичних агенств ЮТА», про що в договорі не зазначалось.

Викладені обставини свідчать про те, що зобов`язання за угодою №07/05 від 14.05.2014 року ОСОБА_3 не виконала.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Таким чином судова колегія приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору підлягають задоволенню.

Згідно п.3.5 договору у разі неможливості виконавця організувати послуги, вказані у п.1.2 договору, виконавець зобовязаний негайно повідомити про це замовника та повернути замовнику вартість послуг, вказаних у п.2.2. договору (21235 грн.), в строк не менше 3-х днів з момента встановлення відсутності необхідних можливостей виконавця.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 повернула ОСОБА_1 вартість туру, відповідачка не надала.

У цьому випадку, кошти, отримані ОСОБА_3 на виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором про надання послуг та не повернуті у строк, вказаний у п.3.5 договору, відповідно до п.3 ч.2 ст.1212 ЦК України, є такими, що збережені відповідачкою без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього Кодексу).

Згідно ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судова колегія вважає, що для визначення розміру процентів при вирішенні даного спору може бути застосована по аналогії закону норма ч.1 ст.1048 ЦК України, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Адже, статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність правовідносин полягає в користуванні чужими коштами.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків проведених представником позивачки ОСОБА_2 за період з 21.05.2014 року по 07.09.2015 року інфляційне збільшення суми боргу кладає 12203,45 грн., 3% річних - 829,04 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами -5429,77 грн.

З огляду на викдладене позовні вимоги про стягнення зазначених сум та вартості сплачених , але не наданих послуг підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини, які виникають між споживачем і виробником, виконавцем, продавцем під час продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Отже, вказаний закон регулює правовідносини у сфері надання послуг, але не такі, що пов'язані з відповідальністю, передбаченою договором.

Враховуючи викладене, положення п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється, тому судова колегія вважає за необхідне у задоволенні позову про стягненні пені на цій підставі відмовити.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі її представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати договір-поруку №07/05 про надання туристичних послуг від 14.05.2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти: 21235 грн. вартість туристичних послуг, які не були надані; 12203,45 грн. інфляційного збільшення суми боргу, 829,04 грн. 3% річних, 5429,77 грн. плати за користування чужими грошовими коштами, а всього 39697,26 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1495,94 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді