Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/3151/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
№ провадження 22-ц778/1567/16 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «СоцСфера» до ОСОБА_3, яка діє в особистих інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ТОВ «СоцСфера» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в особистих інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що ТОВ „СоцСфера" відповідно до договору купівлі-продажу № 1544 від 15.05.2007 p., є власником приміщення по АДРЕСА_1, яке здає громадянам у найом.

У кімнаті НОМЕР_1 проживають відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які не перебувають у трудових відносинах з товариством, тому житлове приміщення не є в даному разі службовим житлом.

13.10.2008 року між товариством та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір, згідно якого товариство зобов'язується передати у тимчасова платне користування терміном до 13.09.2009 року приміщення НОМЕР_1 для мешкання, а відповідач ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання по своєчасній та повній сплаті отриманих послуг, дотриманню правил суспільного проживання.

13.12.2011року відповідачу ОСОБА_3 було вручено повідомлення про необхідність переукласти договір на новий термін, однак відповідач ОСОБА_3 відмовилась отримати це повідомлення, про що було складено акт від 13.12.2011 року.

01.11.2011р. між відповідачем ОСОБА_3 та товариством було укладено договір найму № 368. Згідно п. 4.1. договору термін дії складає 11 місяців.

Відповідно до п. 5.1 договору, плата за наймане приміщення становить 300 грн. на місяць. Додатково наймач повинен сплачувати комунальні послуги: електроенергію, холодну та гарячу воду, опалення, каналізацію та інше.

Відповідно до п.7.2. договору відповідач зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі здійснювати платежі за наймане приміщення.

22.09.2014 року відповідачу ОСОБА_3 було запропоновано укласти договір найму на новий термін, проте відповідач відмовилася від укладання договору, про що було складено відповідний акт.

Крім того, 24.09.2014 року відповідачу ОСОБА_3 було запропоновано отримати повідомлення про заборгованість, яка станом на 01.08.2014 року становила 20 583 грн. 66 коп., однак остання відмовилась отримати повідомлення, про що було складено акт.

Відповідачу було вручено повідомлення про виселення та повідомлено про необхідність звільнити кімнату НОМЕР_1 та погасити заборгованість.

До теперішнього часу відповідачі вимог товариства в добровільному порядку не виконали, кімнату не звільнили, заборгованість за період з листопада 2011 року по лютий 2015 року у розмірі 23 517 грн. 08 коп. не сплатили.

Зазначає, що відмовляючись звільнити кімнату, відповідачі порушують право приватної власності товариства на житлове приміщення, крім того відповідачі відмовою від укладання договору на проживання порушують норми Закону України про „Житлово-комунальні послуги, відповідно до п. 3 п. 2 статті 21 якого, ТОВ „СоцСфера" повинно підготувати та укласти із споживачем (орендарем житлового приміщення) договір на надання житлово-комунальних послуг, а споживач в свою чергу укласти такий договір із постачальником послуг.

Оскільки спеціальний ордер відповідачам на право проживання в гуртожитку не видавався, від укладання договору відповідачі відмовилися, у зв'язку з чим, передбачені законом підстави для проживання відповідачів у кімнаті гуртожитку відсутні.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд виселити без надання іншого житлового приміщення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, 1999 р.н., ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СоцСфера» заборгованість у розмірі 23 517 грн. 80 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» заборгованість за житлово-комунальній послуги у сумі 23 517 грн. 08 коп., судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп., а усього стягнуто у сумі 23 760 грн. 68 коп..

У іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Соцсфера» вказує на те, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з кімнати НОМЕР_1, будинку АДРЕСА_1 ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду в цій частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз"яснень п. 15 Постанови Пленуму верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року» "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відмовляючи в позові в частині виселення відповідачів з кімнати гуртожитку, суд першої інстанції виходив із того, що договір найму кімнати у гуртожитку між відповідачами та позивачем не укладено, проте відповідачі приймають від позивача житлово-комунальні послуги та здійснюють часткову оплату їх вартості на адресу ТОВ «СоцСфера». Позивач нараховує відповідачам вартість комунальних послуг за період проживання останніх у гуртожитку. Таким чином на думку суду договір найму житлового приміщення між відповідачкою ОСОБА_3 та ТОВ «СоцСфера» фактично укладено без додержання вимог щодо письмової форми договору.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом установлено, що приміщення будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ТОВ "СоцСфера" відповідно до договору купівлі-продажу № 1544 від 15.05.2007 року, є гуртожитком і використовується товариством для здійснення підприємницької діяльності, а саме для здачі в оренду житлових кімнат.

У кімнаті НОМЕР_1, що належіть ТОВ « СоцСфера» на праві приватної власності проживають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_4

13 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір згідно якого ТОВ «СоцСфера» зобов'язується передати у тимчасове платне користування терміном до 13.09.2009 року приміщення НОМЕР_1 для мешкання, а відповідач ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання по своєчасній та повній сплаті отриманих послуг, дотриманню правил суспільного проживання.

13.12.2011 року ОСОБА_3 було вручено повідомлення про необхідність переукласти договір на новий термін, однак ОСОБА_3 відмовилась отримати цк повідомлення про що було складено акт від 13.12.2011 року.

01.11.2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «СоцСфера» було укладено договір найму № 368. Згідно п.4.1 договору термін дії складає 11 місяців.

22.09.2014 року відповідачу було запропоновано укласти договір найму на новий термін. ОСОБА_3 відмовилась від укладання договору, про що було складено відповідний акт. Відповідачам було вручено повідомлення про виселення та повідомлено про необхідність звільнити кімнату НОМЕР_1 та погасити заборгованість. До теперішнього часу відповідачі вимог позивача в добровільному порядку не виконали, кімнату не звільнили.

Посилання суду на відсутність вимоги про розірвання договору найму безпідставні, так як строк дії договору закінчився, позивач не мав наміру продовжувати його дію, надіслав вимогу відповідачам про звільнення займаного приміщення.

Положень щодо автоматичної пролонгації строку його дії вказаний договір найму не містить, відтак, термін дії договору закінчився 01 грудня 2013 року.

Статтями 127, 128, 129 ЖК УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 132-1 ЖК УРСР біженцям надаються, у порядку, встановленому законом, жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.

За змістом указаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають з підприємством у трудових відносинах. Надання жилої площі особам, які не працюють на підприємстві, без спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету та на підставі договору оренди, є порушенням діючого законодавства. Особи, визнані такими, що незаконно вселилися у житло підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. ст. 109, 116 ЖК УРСР.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 не знаходилися і не знаходяться у трудових відносинах із позивачем і тому їх проживання у гуртожитку не пов"язано із виконанням їх трудових обов"язків.

У матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ "СоцСфера" НОМЕР_1 від 21 вересня 2014 року на ім"я ОСОБА_3 про необхідність звільнення кімнати кімнаті НОМЕР_1, а також акт про відмову отримання повідомлення.

Згідно з нормами ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК України ордер на вселення у жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а згідно зі ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним, зокрема, у разі порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення.

Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення працівника підприємства на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Матеріали справи не містять будь - яких даних про те, що ОСОБА_3 разом з родиною вселилась у гуртожиток на підставі відповідного ордеру.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, наведених норм матеріального права не врахував, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 разом з родиною вселилась і проживає у спірному житловому приміщенні без правових підстав, доказів щодо правомірності її вселення до спірного житлового приміщення відповідачем не надано, самостійно звільнити кімнату вона не бажає, договір найму з власником не укладено, тобто права на проживання в кімнаті гуртожитку вона не має і будь-які правові підстави для законного зайняття нею спірного житлового приміщення відсутні.

Твердження апелянта про фактичне продовження раніше укладеного договору найму з позивачем не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та таких доказів відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що обставини на підтвердження позову позивачем доведені, а заперечення відповідачів не доведені належним чином. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням вищевказаних норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про задоволення позову про виселення відповідачів із займаного житлового приміщення.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» - задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_1, будинку АДРЕСА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_1, будинку АДРЕСА_1.

В решті рішення суду не оскаржувалось тому не переглядалось.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

Каракуша К.В.