РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/18982/15-ц

пр. № 2/759/1529/16

01 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Ярмощук К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом визнання такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, в якому просить визнати ОСОБА_2, такою що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 05.04.2014 року була тимчасова зареєстрована у цій квартирі, яка на праві приватної вланості належить йому та в якій окрім нього фактично зареєстровані проживають його дружина ОСОБА_3 і неповнолітні син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5. Сама ОСОБА_2 в цій квартирі майже не мешкала, а на початку 2015 року виїхала на постійне проживання до своїх батьків до м. Москва Російської Федерації. У зв'язку з тим, що відповідач залишилася зареєстрованою в цій квартирі, на неї нараховується оплата за комунальні послуги, що негативно впливає на матеріальне становище його сім'ї. З огляду на викладене, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Додатково суду пояснив, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач його попросила зареєструватися в ній задля можливості працевлаштуватися в Україні, оскільки сама гр. Республіки Вірменії. ОСОБА_2 зареєструвалась ще в 2014 році, але не жила в його квартирі взагалі. На даний час на зв'язок не виходить, без відповідного рішення суду зняти її з реєстрації не представляється можливим.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами ЦПК України, за зареєстрованим місцем її проживання, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення.

Третя особа, позов поданий ОСОБА_1 підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що вона є дружиною позивача, та саме вона попросила його зареєструвати ОСОБА_2, щоб та змогла жити в Україні легально та працевлаштуватися, однак відповідач в квартирі ніколи не проживала, а на даний час зв'язок з нею відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, допитавши свідка та дослідивши докази у справі у їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Коптєловою О.Р. (а.с. 7) є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 007397, виданим 18.08.2005 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 8).

В зазначеній квартирі зареєстровані позивач, його дружина ОСОБА_3, неповнолітні син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5, а 05.04.2014 року також у вказаній квартирі було зареєстровано ОСОБА_2 (без пред'явлення паспорту), що підтверджується довідкою з місця проживання Форми № 3, виданою комунальним концерном «Центр Комунального Сервісу» від 10.12.2015 року № 509/64 (а.с. 5).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є сусідом позивача, суду під присягою засвідчила, що добре знає сім'ю позивача та третьої особи, часто в них буває в гостях у квартирі АДРЕСА_1,оскільки також проживає в цьому ж будинку та на тому ж поверсі. В спірній квартирі фактично живуть лише позивач, третя особа - його дружина ОСОБА_3 та двоє їх дітей, а інших осіб в квартирі ніколи не бачила. Особу відповідача не знає та ніколи не бачила, як і її речей в квартирі.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки, позивач є власником спірної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням.

Слід зазначити і те, що така ж позиція щодо способу захисту права власності, висловлена Верховним Судом України, рішення якого, згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зокрема у справі за № 6-57цс11 від 16.01.2012 року.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сім»ї власника житлового будинку чи квартири.

Тоді як, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не є, а ні власником спірної квартири, а ні членом сім»ї власника, оскільки як зазначив позивач та третя особа у судовому засіданні відповідач є для них просто знайомою, якій вони хотіли допомогти з працевлаштуванням в Україні.

Встановлено і те, що відповідач у спірній квартирі добровільно не проживає, нею не цікавиться, за житлово-комунальні послуги не сплачує, її особисті речі в ній відсутні, що підтверджується допитаним у судовому засіданні свідченями свідка ОСОБА_8

Отже, з огляду на вище викладене, враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, оплат на житлово-комунальні послуги не здійснює, вимога позивача, який є власником цієї квартири, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 57-61, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя