Справа № 166/1316/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лях В.І.
Провадження № 22-ц/773/593/16 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із зазначеним позовом. Вказувало на те, що відповідно до укладеного 05 вересня 2007 року договору, відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Так як боржник ОСОБА_2 не виконує умови укладеного кредитного договору, не погашає кредит, то позивач просив стягнути з нього заборгованість, що утворилась станом на 30.06.2015 року, в сумі 16923 грн. 27 коп. та відшкодувати йому судові витрати.

17 листопада 2015 року заочним рішенням Ратнівського районного суду позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16923 грн. 27 коп. та 1218 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В поданій на заочне рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить його скасувати як незаконне, прийняте без повного та всебічного з'ясування обставин по справі, з невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 було укладено картковий кредитний договір, за яким існують невиконані грошові зобов'язання боржника, які підлягають виконанню шляхом стягнення з відповідача в користь кредитодавця - ПАТ КБ «ПриватБанк» всієї суми заборгованості за договором.

Такий висновок є правильним.

Встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між сторонами 5 вересня 2007 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 11 - 17).

Станом на 30.06.2015 року, заборгованість за кредитним договором не сплачена в сумі 16923 грн. 27 коп., яка складається: з тіла кредиту в сумі 6275 грн. 98 коп., відсотків за користування кредитом в розмірі 7170 грн. 88 коп., пені та комісії в розмірі 2194 грн. 35 коп., штрафу (фіксованої частини відповідно) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної частини) в розмірі 782 грн. 06 коп. (а. с. 6-10).

Факт отримання платіжної картки № НОМЕР_1 відповідачем та рух на ній грошових коштів підтверджується його підписом в графі заяви на видачу картки «відмітки банку» та роздруківкою операцій по даній картці за період з 01.01.1999 року по 02.05.2016 року наданої позивачем на вимогу апеляційного суду (а. с. 11, 104-116).

Крім того встановлено, що оскільки жодна із сторін не попереджала другу сторону про припинення дії договору, як це передбачено п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між ними кредитного договору, недійсність договору судом не визнавалась, то даний договір є діючим, а виконання його умов є обов'язковим для сторін договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже враховуючи викладене і зазначені норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши вірну правову оцінку обставинам справи та наданим доказам, обґрунтовано задовольнив позов, стягнув з відповідача на користь банку всю суму заборгованості за кредитним договором.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування строків позовної давності у даній справі на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, що передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, а як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж по погашенню заборгованості був автоматично здійснений банком із зарплатної картки боржника ОСОБА_2, як це передбачено п. 4.6 Умов і правил надання банківських послуг, 06.11.2012 року, що є підставою для переривання трьохрічного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність оспорюваного рішення та не спростовують вірних висновків суду щодо підставності позовних вимог банку.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді