Провадження № 22-ц/773/1519/16 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Киця С.І., Русинчука М.М.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_6», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими кредитного та іпотечного договору, зняття заборони відчуження нерухомого майна, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_6», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими кредитного договору № 01/07-ФІ/КД від 19.06.2007 року та іпотечного договору від 19.06.2007 року та зняття заборони відчуження нерухомого майна відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.06.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_6» було укладено кредитний договір № 01/07-ФІ/КД, згідно умов якого йому було надано кредит в розмірі 10 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент укладення договору становило суму в розмірі 50 500 грн. (а.с.8-11).

Згідно умов договору кредитні кошти надавались ОСОБА_1 терміном по 19.06.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітньою на час укладення договору ОСОБА_5 та банком 19.06.2007 року було укладено Іпотечний договір, за яким позивачі передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Новочерчицька, 11/3, що належала їм на праві спільної сумісної власності (а.с.12-15).

У звязку із тим, що позивач ОСОБА_1 не виконував своїх зобовязань щодо повернення кредиту, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2012 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 01/07 ФІ/КД від 19 червня 2007 року в сумі 59 749,24 грн.. Починаючи з моменту винесення вказаного рішення суду ОСОБА_1 добровільно погашав суму заборгованості шляхом внесення коштів до каси банку. Згідно наданих позивачами квитанцій ОСОБА_1 всього сплачено кошти на загальну суму 85 435,48 грн.

Статтею 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається із змісту Кредитного договору - умови щодо припинення зобовязання встановлені п. 2.5., 2.6., 2.7. та фактично зводяться до повного погашення заборгованості за Кредитом, включаючи сплату основної суми, процентів, комісій, штрафів тощо.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобовязань, однією з яких є припинення виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 1.4., 1.5. Кредитного договору відповідач надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, що складає еквівалент 50 500 грн. за курсом НБУ на момент укладення Кредитного договору. Кредитні кошти надані терміном по 19 червня 2017 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 процентів річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 35,35 грн., що становить 0,07 процентів від суми кредиту.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування, інших платежів передбачених Кредитним договором, а також можливих штрафних санкцій, майнові поручителі укладають з банком Іпотечних договір - квартири № 3, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Новочерчицька, будинок 11, загальною площею 77,4 кв.м., що є власністю майнових поручителів на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

Згідно п. 2.4. Кредитного договору проценти за кредитами в доларах США розраховуються виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку рік рівний - 360 днів, місяць рівний календарній кількості днів та сплачуються позичальником згідно п. 2.5. Кредитного договору. Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно згідно Графіку. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день терміну повернення кредитних коштів. Плата за обслуговування кредиту сплачується щомісячно. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку визначеному в п. 2.4.1., 2.4.2 Кредитного договору.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитним договором, станом на 29 квітня 2016 року у ОСОБА_1 існує заборгованість, яка складає 6 194,98 долари США, в тому числі: кредит - 1234,89 долари США; відсотки - 4 960,09 доларів США; комісія за РО - 3 096,66 доларів США; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 5090,21 грн.. Загальна заборгованість в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 29.04.2016 року за тілом, відсотками, комісією РО та неустойкою складає 164 216,91 грн. (а.с. 44-46).

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що кредитні зобовязання за Кредитним договором ОСОБА_1 на даний час не виконані, а укладений Іпотечний договір має похідний характер від основного зобовязання, та укладений з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, підстави для визнання припиненими Кредитного договору, Іпотечного договору, а також зняття заборони відчуження нерухомого майна відсутні, у звязку з чим обгрунтовано відмовив в позові.

Доводи апеляційної скарги про припинення виконання зобовязань за кредитним договором у звязку з добровільним виконанням боржником ОСОБА_1 рішення суду від 11 січня 2012 року про стягнення кредитної заборголваності не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 січня 2012 року було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість, яка існувала станом на грудень 2011 року, питання про розірвання, припинення чи визнання недійсним кредитного договору судом не вирішувалось. Строк дії укладеного кредитного договору закінчується 19 червня 2017 року. Залишок суми боргу, присудженого судововим рішенням, в розмірі 16 231,30 грн. ОСОБА_1 було сплачено на рахунок вказаний в листі-вимозі 07.04.2016 року. А тому банком відповідно до умов укладеного договору продовжували нараховуватись відсотки за користування кредитом, штрафні санкції за порушення умов договору та наданий час існує заборгованість за кредитом в сумі 164 216,91грн., що свідчить про відсутність підстав припинення зобовязань виконанням.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на розбіжності суми заборгованості, яка зазначена в листі за вих. № 5771 від 08.02.2016 року про усунення порушень, адресованому іпотекодавцю ОСОБА_2С.(51 279,63 грн.) та у запереченні на позов від 06.05.2016 року (164216,91 грн.) є безпідставними оскільки наявність заборгованості, незалежно від її розміру, свідчить про невиконання зобовязання за кредитним договором.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються встановленими судом обставинами справи і не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді