Справа № 388/915/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09.11.2016 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1,

перекладача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, який був його батьком.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

На час смерті ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 разом із ним за місцем проживання не був зареєстрований, а також не проживав.

ОСОБА_6, який був братом позивача бав зареєстрований разом із батьком та фактично разом проживали.

ОСОБА_3 протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також із заявою про відмову від спадщини.

Позивач ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_6 з інвалідністю по зору, слуху і мові з дитинства.

Батько ОСОБА_5 заповіту не залишив. Позивач та його брат ОСОБА_6 є спадкоємцями майна батька за законом першої черги.

ОСОБА_3 зазначає, що разом із своїм братом ОСОБА_6 після смерті батька прийняли спадщину, оскільки у позивача є правовстановлюючі документа на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6, який до смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яку прийняла його донька, відповідачка у справі ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_6, позивачеві стало відомо, що той 17 січня 1995 року без його відома отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно.

ОСОБА_3 зазначає, що свідоцтво про право на спадщину є недійсним, оскільки ним фактично було прийнято спадщину після смерті батька, а тому свідоцтво про право на спадщину порушує його права.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. Позивач суду пояснив, що особисто допомагав будувати спірний будинок, гроші на будівництво по копійці докладав. Фактично будівництво будинку здійснював батько, а він у свою чергу йому допомагав. Відповідачку ОСОБА_4 потрібно вигнати зі спірного будинку, оскільки не має на нього права. Позивач зазначає, що відповідачка била свого батька, а також убила матір. У 1957 році придбали будинок у недобудованому стані. Будинок має бути дітей позивача, оскільки батько за життя казав, що будинок належатиме йому. До цього часу вважав, що цей будинок його. Вважає, що після смерті брата ОСОБА_6 є єдиним хто має право на спірний будинок, оскільки є старшим братом. ОСОБА_3 уважає, що відповідачка не є донькою його брата. ОСОБА_3 пояснює, що будинок має бути його, оскільки батько з матір'ю йому нічого не залишили. На момент смерті батька у 1975 році проживав окремо від батька за адресою: АДРЕСА_2. Тепер усі брати та сестри повмирали, залишився живим тільки він, а тому будинок має бути його. ОСОБА_3 просить відправити ОСОБА_4 у тюрму, оскільки вважає, що вбила свого батька, не давала йому їсти. Батько хворів, усе його боліло, був ветераном війни. Батько тимчасово дозволив брату проживати у спірному будинку. Коли батько помер, документи на будинок були заховані. Вважає, що ОСОБА_4 злодійка, вкрала документи на будинок, все прогулює. ОСОБА_3 зазначає, що його покійна сестра за життя казала, що спірний будинок має бути його. Відповідачка ОСОБА_4 бажає тільки випити, одягнутися, взутися. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_4 заховала документи на будинок, щоб не міг його успадкувати. Вважає, що потрібно зобов'язати відповідачку повернути йому документи на спірний житловий будинок.

Представник позивача, ОСОБА_1 зазначає, що будинок повинен належати позивачеві, оскільки батько за життя говорив, що будинок належатиме ОСОБА_3, тобто за життя подарував позивачеві спірний будинок за усною угодою.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні. Зазначає, що всі доводи її дядька ОСОБА_4 є неправдивими. Її батько ОСОБА_6 разом з дідом ОСОБА_5 разом проживали у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1. Коли дід помер батько єдиний хто прийняв спадщину після того смерті. У будинку до смерті діда разом з ним проживав лише батько. У свою чергу у спірному будинку разом з батьком та матір'ю проживала від свого народження та проживає тепер. Особисто здійснювала поховання батька та матері.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що їй відомо про те, що колись ОСОБА_5 придбав земельну ділянку на якій був розміщений фундамент та колодязь. Пізніше ОСОБА_5 побудував на цій земельній ділянці спірний житловий будинок. Позивач ОСОБА_3 допомагав батькові будувати будинок. ОСОБА_6 на той час був малим.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в день смерті спадкодавця ОСОБА_5 У цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області помер ОСОБА_5 (а. с. 5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 січня 1995 року Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, зареєстрованого у реєстрі за № 1-78, спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є його син ОСОБА_6 Спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю згідно свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Долинської районної Ради народних депутатів 5 грудня 1994 року, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 5 грудня 1994 року за № 5769/32 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області помер ОСОБА_6

11 серпня 2014 року до Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_4, яка є відповідачкою у справі (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

За змістом ст. ст. 524-527 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, для придбання спадщини необхідно її прийняти, а саме вчинити будь-яку із двох дій: 1) фактично вступити в управління або володіння спадковим майном; 2) подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, ці дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Дією, що свідчить про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном за загальним правилом визнавалося, зокрема факт проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджений записом у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі.

З матеріалів справи видно, що позивач у справі ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4) проживав за адресою: АДРЕСА_2, оскільки починаючи з 2 грудня 1974 року зареєстрований та фактично проживає за цією адресою, що підтверджується дослідженою судом будинковою книгою, а також сторонами визнається. Той факт, що ОСОБА_3 разом із спадкодавцем разом не проживали на момент смерті останнього також відображено у змісті позову.

ОСОБА_6 разом із батьком ОСОБА_5 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті останнього. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 продовжував проживати у спірному будинку до своєї смерті. Згідно дослідженої судом будинкової книги, ОСОБА_6 був зареєстрований у спірному будинку з 15 червня 1961 року. Про це також міститься запис державного нотаріуса Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області на звороті заяви ОСОБА_6 про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок після смерті батька ОСОБА_5 Факт, що на момент смерті ОСОБА_5 проживав із своїм сином ОСОБА_6 сторони також визнають.

Позивач ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 державному нотаріусу не подавав, що відображено у змісті позову, а також вбачається зі спадкової справи.

ОСОБА_3 зазначає, що вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки у нього є правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок. При цьому в судовому засіданні ОСОБА_3 суду пояснював, що таких документів у нього не було, оскільки їх заховали з метою, щоб він не вступив у спадщину.

Слід зазначити, що спадкодавцю ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 5 грудня 1994 року виконавчим комітетом Долинської міської Ради народних депутатів, згідно рішення цієї Ради № 135 від 16 червня 1994 року, зареєстрованого 5 грудня 1994 року у бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 5769/32. Тобто правовстановлюючі документи на спадкове майно були видані та виготовлені після смерті спадкодавця ОСОБА_5, тобто після спливу встановленого строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи доводи осіб, які брали участь у справі, а також подані докази, можливо дійти висновку, що позивачем у справі ОСОБА_3 не доказано факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, тобто факт подання у період з ІНФОРМАЦІЯ_4 до 9 жовтня 1975 року заяви про прийняття спадщини або вступу у саме цей період у фактичне управління та володіння спадковим майном.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом установлено, а також убачається із матеріалів спадкової справи, що позивач у справі ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, а нотаріусом відповідно не виносилась постанова про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії.

З огляду на вищезазначене, слід дійти висновку, що цей позов ОСОБА_3 є необґрунтованим, який не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524-527, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 10, 15, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 14 листопада 2016 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський