Справа № 161/2817/15-ц Провадження № 22-ц/773/810/16 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Категорія: 2 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Грушицького А.І.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Луцька, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського районів, про скасування державної реєстрації транспортних засобів, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Луцька, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського району, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів та зняття їх з реєстрації і поновлення реєстрації.

В ході розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 змінювала свої позовні вимоги і остаточно просила суд скасувати державну реєстрацію спірних транспортних засобів - двох сідлових тягачів та двох напівпричепів, що були відчужені відповідачем ОСОБА_4 та зареєстровані за відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Позов мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_4 як власник транспортного засобу, водій якого визнаний винним у спричиненні ДТП, внаслідок чого загинув чоловік і син позивача, є боржником за цивільним позовом про стягнення з неї на користь позивача на відшкодування завданої злочином шкоди. У зв'язку з цим на майно відповідача ОСОБА_4, зокрема і на спірні транспортні засоби, було накладено арешт та заборону відчуження, однак вона з метою уникнення майнової відповідальності незаконно зняла з реєстрації та відчужила зазначені транспортні засоби і зареєструвала їх на свою матір відповідача ОСОБА_5 та на відповідача ОСОБА_6, так як не була їх власником і на ці автомобілі та напівпричепи було накладено арешти та заборону їх відчуження. Оскільки вважає, що такими діями порушені її права на отримання сум відшкодування шкоди за рахунок арештованого майна, просила суд їх захистити, задовольнивши даний позов.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Луцьк, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського району про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля - задоволено повністю.

Вирішено скасувати державну реєстрацію наступних транспортних засобів:

- сідлового тягача марки DAF FT 95.380, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_15, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який 04 квітня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_5;

- сідлового тягача марки RENAULT PREMIUM, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_16, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який 04 квітня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_5;

- напівпричепа марки TRAILOR, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_17, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який 04 квітня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_5;

- напівпричепа марки SCHMITZ SPR 27, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_18, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який 07 червня 2014 року зареєстрований за ОСОБА_6.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 1461,60 гривень.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, з апеляційними скаргами до апеляційного суду звернулися позивач ОСОБА_1, яка, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині стягнення з неї судового збору, а також звернулись відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які вважають, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без з'ясування всіх обставин справи, тому просили його скасувати та відмовити в позові повністю.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року скасовано та справу передано на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.338 ЦПК України справа направляється до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом, а у всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції, та висновки і мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для відповідного суду при новому розгляді справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та з урахуванням вимог ч.4 ст.338 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов та скасовуючи державну реєстрацію незаконно відчужених транспортних засобів, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_4, достовірно знаючи про те, що судом на її майно накладено арешт та звернуто в рахунок стягнення за цивільним позовом, відчужила рухоме майно, що належить їй на праві власності.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2012 року, ОСОБА_8, що керував 07 серпня 2007 року автомобілем, належним відповідачці ОСОБА_4, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Цивільні позови потерпілих, в тому числі потерпілої ОСОБА_1, задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року вищевказані вирок Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року та ухвала апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2012 року скасовані в частині вирішення цивільних позовів, а справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2013 року з урахуванням змін, внесених у нього рішенням апеляційного суду Волинської області від 03 вересня 2013 року, стягнуто з підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 197450 грн. моральної шкоди, завданої злочином, а також в користь інших потерпілих моральну шкоду та суми на відшкодування шкоди за втрату годувальника і витрат, пов'язаних з похованням.

Як вбачається з матеріалів справи, в кримінальній справі позивачем в своїх інтересах та в інтересах її малолітньої дочки, а також батьками чоловіка, що загинув у ДТП, було подано цивільні позови про відшкодування з ОСОБА_9 шкоди, завданої злочином, в яких позивачі просили забезпечити позови шляхом накладення арешту на майно та кошти ОСОБА_9 В ході розгляду кримінальної справи у суді ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2010 року №1-158/2010 було накладено заборону відчуження всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_4, про що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11 лютого 2010 року внесено відповідний запис за №9511172.

Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС від 24.12.2008 року також було накладено арешт на сідловий тягач RENAULT PREMIUM, д.н. НОМЕР_5 та інші транспортні засоби, що належали ОСОБА_4

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, арешт та заборона відчуження рухомого майна ОСОБА_4 були накладені, зокрема: постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О. від 11.10.2010 року про відкриття виконавчого провадження №1341- запис в реєстрі № 10372062; постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Фощенко О.С. про відкриття виконавчого провадження, Б/Н від 11.11.2010 року в межах суми 15764,81 грн. - запис № 10496890; постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О. від 18.11.2011 року у виконавчому провадженні №5/1454/29961782 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження - запис № 11868674; та постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Поляковою В.Г. від 17.07.2012 року у виконавчому провадженні №25142162 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження - запис № 12817484.

Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2010 року визнано мирову угоду в справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_4 про поділ в натурі спільно нажитого в шлюбі майна, укладену між сторонами, за умовами якої:

-за позивачем ОСОБА_14 залишено у приватній власності: вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380, державний номер НОМЕР_6, 1998 року випуску, вартістю 134040 грн.; вантажний сідловий тягач RENAULT PREMIUM, державний номер НОМЕР_7, 1999 року випуску, вартістю 120402 грн.; напівпричіп - рефрижератор TRAILOR, державний номер НОМЕР_8, 1993 року випуску, вартістю 63266 грн.; напівпричіп SCHMITZ SPR 27, державний номер НОМЕР_9, 1998 року випуску, вартістю 140652 грн., а всього майна загальною вартістю 455334 грн.;

- за відповідачем ОСОБА_4 залишено у приватній власності: легковий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, державний номер НОМЕР_10, 2006 року випуску, вартістю 165281 грн.; вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380, державний номер НОМЕР_11, 1998 року випуску, вартістю 134040 грн.; напівпричіп - рефрижератор CHEREAU, державний номер НОМЕР_19, 1994 року випуску, вартістю 105821 грн.; причіп бортовий PACTON TKD 339, державний номер НОМЕР_12, 1995 року випуску, вартістю 47166 грн., а всього майна загальною вартістю 455334 грн.

Також судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2013 року позов ОСОБА_13 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту задоволено та звільнено з-під арешту і скасовано заборону на відчуження автомобілів: вантажного сідлового тягача DAF FT 95.380, державний номер НОМЕР_13, 1998 року випуску; вантажного сідлового тягача RENAULT PREMIUM, державний номер НОМЕР_5, 1999 року випуску; напівпричепа - рефрижератора TRAILOR, державний номер НОМЕР_14, 1993 року випуску; напівпричепа SCHMITZ SPR 27, державний НОМЕР_20, 1998 року випуску.

На підставі даного судового рішення було знято з реєстрації спірні транспортні засоби та в подальшому 04 квітня 2013 року відчужено їх відповідачу ОСОБА_5 та 07 червня 2014 року -відповідачу ОСОБА_6 (а.с. 24-26, 44).

Однак, вказані судові рішення були скасовані. Рішення Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2013 року про звільнення майна з-під арешту скасовано рішенням апеляційного суду Волинської області 21 серпня 2014 року (а.с. 19), а ухвала від 01 жовтня 2010 року про визнання мирової угоди між подружжям скасована ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 червня 2014 року і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, який ухвалою від 13 жовтня 2014 року залишив позов про поділ майна без розгляду (а.с.16-18) .

Постановою начальника першого відділу ДВС Луцького МУЮ від 08 вересня 2014 року скасовано постанову про зняття арешту з майна боржника, винесену 01 квітня 2013 року, та визнано чинними арешти та заборони на відчуження зазначених транспортних засобів.

Разом з тим, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на відчуження автомобілів, на підставі якого транспортні засоби були зняті з реєстрації, дія обтяження майна підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису про обтяження, який був скасований незаконним рішенням суду. Це означає, що арешт рухомого майна є дійсним з моменту його накладення.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в справі №6-2026цс15.

З пояснень осіб, які брали участь у справі, та з матеріалів справи вбачається, що відчуження автомобілів та напівпричепів здійснено через ПП «Лучеськ Авто», що підтверджено довідками-рахунками від 04 квітня 2013 року (а.с.23-26).

Відповідно до пункту 1 Порядку на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - ТЗ), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до пунктів 7, 8 Прядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) (далі - Порядок) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктом 41 Порядку забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту.

А відповідно до п.44 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, на комісію не приймаються транспортні засоби або машини, щодо яких в установленому порядку повідомлено про накладення арешту або заборону зняття їх з обліку.

Отже, колегією суддів встановлено, що на час відчуження та постановки на реєстрацію спірних транспортних засобів існувала заборона на таке відчуження, а тому правочини щодо відчуження спірних транспортних засобів вчинені в незаконний спосіб, а відтак висновок суду про скасування державної реєстрації транспортних засобів, здійсненої на підставі таких правочинів, відповідає встановленим обставинам справи, а тому є правильним.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, отже підстав для задоволення апеляційних скарг відповідачів та скасування в цілому рішення суду немає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є підставними, оскільки місцевим судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. Після уточнення позовних вимог позивачем остаточно заявлялось чотири позовні вимоги немайнового характеру і рішення суду ухвалювалось за розглядом цих позовних вимог, однак у своєму рішенні суд першої інстанції, задовольнивши позов, стягнув судовий збір в розмірі 1461,60 грн., при чому - з позивача , а не з відповідачів.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, позивачу ОСОБА_1 при зверненні з даним уточненим позовом необхідно було заплатити 974,40 грн.

Відповідно до п.п. 31, 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати" якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі - частина перша статті 82 ЦПК), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення. У разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Згідно з частиною 5 статті 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем було сплачено 243,60 грн. при подачі позову, ухвалою суду відстрочено до ухвалення рішення сплату решти суми судового збору. Також при поданні апеляційної скарги на рішення суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 121,80 грн. і ухвалою апеляційного суду відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення в справі. За подачу касаційної скарги позивачем було сплачено 292,32 грн., що підтверджено документально.

А тому, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України і роз'яснення, викладені в вищезазначеній постанові, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 по 219,24 грн. з кожного, та в дохід держави судовий збір в розмірі по 365,40 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити, апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року в даній справі скасувати в частині стягнення та розподілу судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дохід держави з кожного по 365 (триста шістдесят п'ять) 40 грн. судового збору та в користь позивача ОСОБА_1 з кожного по 219 (двісті дев'ятнадцять) 24 грн. понесених нею судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді