Номер провадження: 22-ц/785/6997/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Таварткіладзе О.М.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2016 року,

встановила:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 29 січня 2013 року таким, що не підлягає виконанню.

Позивач посилався на те, що 02 серпня 2012 року між ним та ОСОБА_3 за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 ОСОБА_5, було укладено договір позики грошових коштів на суму 83360 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 На підставі того, що ОСОБА_3 вважав, що він (позивач) нібито прострочив виконання договору, він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису на підставі договору позики грошових коштів. Нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 всупереч вимогам чинного законодавства видала виконавчий напис від 29.01.2013 року. У виконавчому написі від 29 січня 2013 року зазначено строк стягнення з 02.08.2012 року по 02.08.2014 року, тобто він виданий фактично на майбутнє. Крім того, в заяві-вимозі про витребування заборгованості зазначена одна сума грошових коштів 3472 грн., а у самому виконавчому написі 84193,60 грн. Вимоги від ОСОБА_3 про сплату ним достроково всієї суми грошових коштів за договором позики від 02.08.2012 року він не отримував. Позивач просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав у власність 83360 грн., що на момент укладення договору є еквівалентом 10292 долари США, строком на два роки до 02 серпня 2014 року, та зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без сплати процентів за користування грошовими коштами на умовах, визначених договором (а.с. 6).

Пунктом 3 договору передбачено, що позичальник зобовязується повертати грошові кошти щомісяця в рівних частках починаючи з 2 вересня 2012 року до кінцевого дня повернення позики. Внаслідок порушення ОСОБА_2 умов цього пункту договору станом на 02.12.2012 року виникла заборгованість в сумі 3474 грн.

Згідно п.п. 6, 8 договору в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, без сплати процентів відповідно умов цього договору, до дня повернення позики. При вимозі позикодавця повернути достроково позичену суму грошей, позикодавець повинен попередити про це позичальника за 30 днів.

13 грудня 2012 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою щодо попередження ОСОБА_2 про повернення запозиченої суми грошових коштів згідно договору із зазначенням, що у випадку прострочення повернення чергової частини позики він має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася (а.с. 7).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 17 грудня 2012 року було відправлено вищевказану заяву ОСОБА_2, з поштового повідомлення вбачається, що останній отримав її 20 грудня 2012 року (а.с. 92).

29 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про прохання вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на майно та забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 (а.с. 95).

29 січня 2013 року, тобто після спливу тридцяти днів з дня предявлення вимоги про дострокове повернення позиченої суми грошей, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 був вчинений виконавчий напис № 135 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 невиплачених в строк, починаючи з 02 вересня 2012 року до 02 серпня 2014 року на підставі договору позики від 02 серпня 2012 року грошових коштів у розмірі 83360 грн., а також 1% від суми, що стягується 833,60 грн., а всього - 84193,60 грн. (а.с. 93).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що виконавчий напис вчинений відповідно до вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість стягнута «на майбутнє», оскільки виконавчий напис виданий на підставі умов договору про дострокове повернення позики у розмірі 83360 грн. відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

ОСОБА_6

ОСОБА_7