У Х В А Л А

21 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяви Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Полтавської обласної ради, Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа - Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, про визнання незаконними та скасування контракту, розпорядження й наказу про звільнення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено, скасовано розпорядження голови Полтавської обласної ради від 21 травня 2015 року № 97 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту, скасовано наказ Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації від 21 травня 2015 року № 40-к про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту, поновлено ОСОБА_4 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року, стягнуто з Полтавської обласної ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня по 17 вересня 2015 року включно в розмірі 32 тис. 882 грн. 76 коп., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2015 року Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 17 вересня 2015 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки він не має відповідних повноважень щодо виконання рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі, з огляду на те, що такі повноваження надані Полтавській обласній раді.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 6 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні заяви Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 6 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня касаційні скарги Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавської обласної ради відхилено, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 6 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року залишено без змін.

У серпні 2016 року до Верховного Суду України звернулись Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації із заявами про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 9, 21, 23, 24, пункту 2 частини першої статті 36, частини третьої статті 40, статей 235, 240 КЗпП України та статей 203, 215 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявники надали ухвалу Верховного Суду України від 8 червня 2011 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, та постанови Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року (справа № 6-156цс12), 21 травня 2014 року (справа № 6-33цс14), 24 червня 2015 року (справа № 6-530цс15), 3 лютого 2016 року (справа № 6-1451цс15).

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційні скарги Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення позову ОСОБА_4 При цьому, суди виходили з того, що після закінчення строку дії трудового контракту трудові відносини між сторонами фактично продовжували тривати, жодна із сторін не вимагала їх припинення, тому згідно з частиною першою статті 391 КЗпП України дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Крім того, відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність таких вимог, зазначивши при цьому, що заявник фактично просить змінити рішення суду першої інстанції по суті.

Ухвалою Верховного Суду України від 8 червня 2011 року, постановленою ним як судом касаційної інстанції, суд скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передав на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У судовому рішенні, наданому заявниками на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року (справа № 6-156цс12) викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень пунктів 4, 8 статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, положення частини третьої статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

У постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року (справа № 6-1451цс15) викладено правовий висновок, в якому зазначено, що на загальноосвітні навчальні заклади поширюються права та обов'язки юридичних осіб, а керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади, відповідними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У справі, яка була предметом перегляду, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача проведене з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач як власник комунального навчального закладу має право на визначення форми та умов договору з керівником цього закладу, у тому числі шляхом укладення контракту.

Висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року та 3 лютого 2016 року, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийнято зазначені постанови, наявні різні фактичні обставини.

Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2014 року (справа № 6-33цс14) виклав правовий висновок про те, що трудове законодавство не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законодавством порядку, Верховний Суд України скасував рішення суду касаційної інстанції, а справу направив на новий розгляд.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, про перегляд якої подано заяви, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений в постанові від 24 червня 2015 року (справа № 6-530цс15) прийнятій в справі про визнання недійсним договору про виплату позивачу при звільненні винагороди за виконання ним обов'язків голови правління товариства та за зустрічним позовом про відшкодування збитків на підставі статті 230 ЦК України.

Зазначену постанову Верховним Судом України прийнято в справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та іншим матеріально-правовим регулюванням правовідносин, ніж у справі, яку просять переглянути заявники.

Отже, підстава для перегляду судових рішень, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За таких обставин вважати заяви Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації обґрунтованими немає підстав.

Крім того, у заявах про перегляд судових рішень Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації просять зупинити виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року.

Оскільки заяви визнано необґрунтованими, то згідно з пунктом 2 частини першої статті 3601 ЦПК України клопотання про зупинення виконання зазначених судових рішень слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації про зупинення виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року залишити без розгляду.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Полтавської обласної ради, Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа - Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, про визнання незаконними та скасування контракту, розпорядження й наказу про звільнення за заявами Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк