АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1951/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,43 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г., Демченка В. А.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1989 по 2007 рік він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

В період шлюбу з відповідачкою було придбано (приватизовано) квартиру АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2005 року йому, відповідачці та двом повнолітнім дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу з відповідачкою він вимушений був виїхати з квартири.

В даний час будучи власником частини квартири, він бажає в ній проживати. Однак, відповідачка його право не визнає, замінила вхідні двері в квартиру, замки, до квартири його не допускає.

Зазначав, що син з дочкою не перешкоджають його вселенню в квартиру.

Просить суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2016 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_7 в користуванні квартирою 37 в квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2016 року ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду є неправомірним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Просила рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2016 року скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 нехтує законними вимогами позивача на проживання у спірній квартирі і відповідно, не дає ОСОБА_7 можливості реалізувати свої права як власника користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 з 05 листопада 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі(а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано 20 лютого 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №93(а.с.4).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2005 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_7, відповідачці ОСОБА_6, та двом повнолітнім дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 1/4 частині кожному(а.с. 7).

Тобто, квартиру АДРЕСА_1 було приватизовано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в період шлюбу.

Відповідно до копії технічного паспорту, квартира складається з однієї житлової кімнати розміром 18 кв.м., загальною площею 34, 7 кв.м.(а.с.5-6).

У вказаній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи позивач ОСОБА_7, відповідачка ОСОБА_6, та двоє повнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-BP «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 317, 318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Окрім того, права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду Черкаської області було підтверджено, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі позивач тимчасово покинув житло, однак бажає проживати в квартирі, оскільки іншого житла не має.

Проте, ОСОБА_6 замінила вхідні двері і ключів позивачу не надавала.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_6 не заперечувалося, що вхідні двері квартири замінені і позивач ОСОБА_7 не має ключів від вхідних дверей квартири.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 і не може бути позбавлений прав, як власник квартири, з тих підстав, що квартира зайнята іншими співвласниками квартири та членами їхніх сімей, оскільки це суперечить вищенаведеним нормам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та вивчення суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :