Номер провадження: 22-ц/785/5099/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності, за апеляційними скаргами ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, та ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2007 року,

встановила:

15 серпня 2007 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 (колишній Червонофлотський) у м. Одесі (далі Квартира). Над його квартирою знаходиться допоміжне нежитлове приміщення горище, загальною площею 261,2 кв. м. (далі Горище). Разом з власниками інших квартир у житловому будинку він є співвласником горища. Між ним та іншими власниками квартир досягнуто домовленостей про те, що всі власники квартир житлового будинку надали згоду на передачу йому у власність приміщення горища.

Одеська міська рада не визнає за ним права власності на вищезазначене нежитлове приміщення горища

На підставі ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 321, 358 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення горища № 607, яке розташоване над квартирою № 6 в будинку № 8 по пров. Воронцовський (колишній Червонофлотський) у м. Одесі, загальною площею 261,2 кв. м..

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх за викладених у позові підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Посилалася на те, що підстави для визнання права власності у судовому порядку відсутні, оскільки тільки територіальна громада м. Одеси, представником якої є Одеська міська рада, має право розпоряджатися своїм майном, за своїм розсудом, у рамках закону.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2007 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове горищне приміщення № 607 у будинку № 8 по пров. Воронцовський (колишній Червонофлотський) у м. Одесі, загальною площею 261,2 кв. м..

Зазначено, що рішення суду є підставою для реєстрації за ОСОБА_4 права власності на нежитлове горищне приміщення № 607 у будинку № 8 по пров. Воронцовський (колишній Червонофлотський) у м. Одесі, загальною площею 261,2 кв. м., в КП «ОМБТІ та РОН».

ОСОБА_5, представник ОСОБА_6, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_6 не був залучений до участі у праві, суд вирішив питання про його права та обовязки.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Вона не була залучена до участі у праві, суд вирішив питання про її права та обовязки.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_6, ОСОБА_8, представник ОСОБА_7, у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційних скаргах доводи та вимоги.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційні скарги не надав. У судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до наявних у справі відомостей отримав судову повістку та копії апеляційних скарг 16.09.2016 р. (а. с. 140, 141). Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Одеська міська рада письмових пояснень на апеляційні скарги не надала. У судове засідання свого представника не направила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Відповідно до наявних у справі відомостей отримала судову повістку та копії апеляційних скарг 19.09.2016 р. (а. с. 142). Причини неявки представника не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Вищевказаним вимогам процесуального законодавства рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співвласником горищного приміщення. З іншими власниками квартир у житловому будинку досягнуто домовленостей на передачу горища позивачу у власність (а. с. 27 28).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. 328, 344, 376, 382, 392 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають обставинам справи, суперечливими є висновки суду першої інстанції щодо визнання права власності на горище за позивачем.

Встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.04.2007 р. (а. с. 5), витягу з Державного реєстру правочинів від 10.04.2007 р. № 3814347 (а. с. 6), ОСОБА_3 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.04.2007 р. № 14209948 (а. с. 7) ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до технічного паспорту від 21.11.2003 р. (а. с. 8 10 зворотня сторона), довідки ДЕЗ «Жовтневе» від 24.11.2003 р. (а. с. 15) в житловому будинку № 8 по пров. Воронцовський в м. Одесі є горищне приміщення, площею 261,2 кв. м..

На а. с. 8 матеріалів справи міститься заява мешканців багатоквартирного житлового будинку № 8 по пров. Воронцовський в м. Одесі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про передачу ОСОБА_4 свого права у спільній сумісній власності на допоміжне горищне приміщення № 607 житлового будинку. Заява завірена директором ДЕЗ «Жовтневе» ОСОБА_15.

На підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2007 р. (а. с. 62) ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_3. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.2016 р. № 68684317 (а. с. 137 - 138) відомості про те, що ОСОБА_6 є власником вищезазначеної квартири на час розгляду справи апеляційним судом у державному реєстрі відсутні. ОСОБА_16, представник ОСОБА_6, у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_6 на час подання апеляційної скарги вищезазначену квартиру відчужив.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.2016 р. № 68743063 (а. с. 136 136 зворотня сторона) ОСОБА_7 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2004 р. є власником квартири № 4 у житловому будинку № 8 по пров. Воронцовський в м. Одесі.

Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо набуття права власності, здійснення права спільної власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Випадки виникнення права власності на підставі рішення суду на нерухоме майно передбачені ст. 344 (за набувальною давністю), ст. 376 (на обєкт самочинного будівництва на земельній ділянці, яка не була виділена для цієї мети), ст. 392 (у випадку оспорювання або не визнання права власності іншою особою) ЦК України..

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

За правилами, передбаченими ст. ст. 355, 368, 369 ЦК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення), майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення судом, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Встановлено, що приміщення горища, яке знаходиться у багатоквартирному житловому будинку № 8 по пров. Воронцовський в м. Одесі, є допоміжним приміщенням, його володільцями та користувачами є усі власники квартир цього житлового будинку. Тому розпорядження вказаним горищем можливо тільки за нотаріально посвідченою згодою всіх власників квартир у цьому багатоквартирному житловому будинку, зокрема і апелянта ОСОБА_7, чого матеріали справи не містять.

Проте, як вбачається із представленої позивачем спільної письмової заяви мешканців будинку

№ 8 по провулку Воронцовський в м. Одесі, у дану заяву внесені лише шість мешканців будинку. При цьому підписи вказаних осіб не завірені нотаріусом, а лише проставлено відтиск печатки комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника «Жовтневе» та підписане директором.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд першої інстанції досліджував повний склад співвласників будинку № 8 по провулку Воронцовський в м. Одесі та надання згоди кожним із них. Не надані такі докази і апеляційному суду.

При цьому надання такої згоди категорично заперечується апелянтами.

Надання згоди кількома співвласниками житлового будинку, не надає правових підстав для визнання права власності на горище за одним із співвласників всупереч правам інших.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність згоди всіх мешканців житлового будинку щодо набуття позивачем права власності на горище будинку № 8 по провулку Воронцовський в м. Одесі не відповідає матеріалам справи.

Колегія суддів також приймає до уваги суперечливі підстави позову. ОСОБА_4, посилаючись на те, що він є співвласником горища і з іншими власниками квартир у нього досягнуто домовленостей про передачу йому у власність горища, разом з тим в якості відповідача визначив - Одеську міську раду. Однак, таке можливо, якщо позивач вже є власником горища, а Одеська міська рада не визнає його права на це приміщення, доказів чого матеріали справи не містять.

Жодна з вказаних у ст. ст. 344, 376, 392 ЦК України підстав можливого набуття права власності на нерухоме майно за рішенням суду не відноситься до встановлених по даній справі обставин.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на ст. 358 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 є помилковим.

Доводи апелянта ОСОБА_7 про порушення судом її прав співвласника допоміжного приміщення горища є обґрунтованими. ЇЇ апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи апелянта ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, про порушення судом прав ОСОБА_6 як співвласника допоміжного приміщення горища не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Його апеляційна скарга підлягає відхиленню.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру не відповідає дійсним обставинам справи. Порушивши вищевказані норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2007 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3