Провадження № 2/229/259/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ Приватбанк) звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №KTXRFK02690577 від 25 травня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 3599,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 16 грудня 2015 року становить 11040,19 грн., яка складається з наступного:

- 484,94 грн. заборгованість за кредитом,

- 9553,34 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором,

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина),

- 501,91 грн. штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати - судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і пояснив, що 25 травня 2008 року відповідач отримала кредит, який повинна була повертати щомісячними платежами в розмірі 360,10 грн. протягом 10 місяців. Відповідач несвоєчасно сплачувала щомісячні платежі, у звязку з чим виникало прострочення і банк нараховував пеню за прострочення сплати кредиту. Останній платіж відповідач внесла 21 травня 2013 року у сумі 500,00 грн., який був спрямований на погашення пені та часткове погашення тіла кредиту. Представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що кредит вона брала в банку у 2008 році та повернула його в повному обсязі. Останній платіж по кредиту вона зробила у липні 2009 року у сумі 400 грн. Декілька разів вона допускала прострочення сплати кредиту, але про наявність заборгованості за цим кредитом банк їй не повідомляв. Платіж у розмірі 500 грн., який вона вносила до банку у 21 травня 2013 року, не призначався для погашення цього кредиту, його вона спрямовувала на закриття картки Gold. Але банк зарахував цей платіж в рахунок погашення кредиту, про що їй відомо не було. Вважає, що банком пропущений строк позовної давності в три роки для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Договір про збільшення строку позовної давності вона не підписувала. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд встановив, що відповідно до заяви позичальника №KTXRFK02690577 від 25 травня 2008 року ОСОБА_2 отримала строковий кредит у сумі 3599,00 грн. на строк 10 місяців з 25 травня 2008 року по 25 березня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в обмін на зобовязання з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 360,10 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Для виконання зобовязань банк відкриває позичальнику рахунок 1602 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредиту підписані нею, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови), про що виразила свою згоду.

Відповідно до п. 3.2.9 Умов позичальник зобовязується повністю повернути кредит до дати, зазначеної в заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно не погашеної суми кредиту вважається простроченою.

Відповідно до заяви позичальника та п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого з зобовязань банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення.

Відповідач ОСОБА_2 здійснювала погашення кредиту в такі строки та в такому розмірі:

- 26.06.2008 р. 400 грн.,

- 25.07.2008 р. 400 грн.,

- 26.08.2008 р. 400 грн.,

- 03.10.2008 р. 400 грн.,

- 05.12.2008 р. 400 грн.,

- 05.12.2008 р. 400 грн.,

- 27.03.2009 р. 200 грн.,

- 30.04.2009 р. 200 грн.,

- 24.06.2009 р. 400 грн.,

- 30.07.2009 р. 400 грн.,

- 21.05.2013 р. 500 грн.

У вересні, листопаді 2008 року, лютому 2009 року відповідач прострочила сплату щомісячного платежу, і позивач, відповідно до п. 5.1 Умов нарахував пеню за несвоєчасну його сплату. Наступні платежі спрямовувались на погашення в першу чергу пені, а потім тіла кредиту, що передбачене п. 4.3 Умов.

Відповідно до п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Станом на 16 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 11040,19 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом 484,94 грн.,

- пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 9553,34 грн.,

- штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.,

- штраф (процентна складова) - 501,91 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування до вимог позивача наслідків пропуску строків позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до п. 5.3 Умов строк позовної давності встановлений сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доводи позичальника про безпідставне збільшення строку позовної давності не можна визнавати необґрунтованими.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

У звязку з цим до правовідносин між сторонами справи підлягає застосуванню строк позовної давності, встановлений законодавством, а саме ст.ст.257, 258 ЦК України.

Суд встановив, що останній платіж на погашення кредиту відповідач ОСОБА_2 вчинила 21 травня 2013 року. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що цей платіж не був спрямований на погашення кредиту, а сплачувався нею для закриття картки Gold, а про наявність заборгованості за кредитним договором банк їй не повідомив.

Відповідно до п. 3.2.5 Умов позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

Відповідно до п. 3.3.5 Умов банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно з п. 3.2.5 Умов, при настанні строків платежів, передбачених цими умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум.

Тобто, при наявності на інших рахунках відповідача коштів банк мав право списувати їх в рахунок погашення заборгованості за кредитом у разі її виникнення.

Відповідно до п. 3.2.13 Умов для здійснення останнього погашення за кредитом позичальник звертається в банк, який надає інформацію про заборгованість позичальника за кредитно-заставним договором (кредит, відсотки, пені, винагороди), тобто контроль за станом кредитних зобовязань лежить на позичальникові.

Положеннями частин 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Діями позичальника у вигляді сплати частини заборгованості по кредиту 21 травня 2013 року перервано перебіг позовної давності. Банк звернувся до суду з позовом 11 січня 2016 року (відповідно до поштового штампу), тобто в межах трьохрічного строку позовної давності для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.

(Правова позиція Верховного Суду України у справі №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року).

Згідно з розрахунком до суми заборгованості банк включив пеню, а також штраф - фіксовану частину та процентну складову.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Аналіз частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

(Правова позиція Верховного Суду України у справі №6-3006цс15 від 8 червня 2016 року).

Тобто, пеня підлягає стягненню за 12 місяців, які передували зверненню позивача до суду, тобто з 11 січня 2015 року.

Штраф нарахований відповідачу за порушення строків платежів, яке вперше мало місце у вересні 2008 року, тобто поза межами однорічного строку позовної давності, а тому він не підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту якого було включено м. Дружківку, де зареєстрований відповідач.

На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у м. Дружківці Донецької області.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та постійно мешкає в м. Дружківці Донецької області, а тому суд вважає, що нарахування позивачем пені та штрафу після 14 квітня 2014 року є безпідставним, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу, нарахованих з 14 квітня 2014 року не підлягають задоволенню.

Суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення суми заборгованості за кредитом в сумі 484,94 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (4%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 55,12 грн.

В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: 84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Некрасова, буд. 38, РНОКПП НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на розрахунковий рахунок №3111, МФО № 305299, , заборгованість за кредитним договором №KTXRFK02690577 від 25 травня 2008 року станом на 16 грудня 2015 року у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн.. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на розрахунковий рахунок №3111 судовий збір у сумі 55 (пятдесят пять) грн. 12 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Рагозіна