Номер провадження: 22-ц/785/7361/16
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановила:

05 лютого 2013 року Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року було відкрито провадження по даній цивільній справі (а.с.38).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Ерсте Бак були задоволені частково (а.с.60-61).

Ухвалою того ж суду від 17 лютого 2014 року були виправлені описки у зазначеному судовому рішенні та замість ПАТ «Ерсте Банк» було вказано ПАТ «ФІДОКОМБАНК», з посиланням на те, що останнє 29.04.2013 року стало правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» (а.с.73).

Разом з тим, 26 березня 2016 року від ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на зазначену вище ухвалу суду від 07.03.2013 року про відкриття провадження у справі, без сплати судового збору та із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.98).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року зазначена апеляційна скарга ОСОБА_3 була залишена без руху (а.с. 106).

Ухвалою того ж суду від 22.07.2016 року вказану апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_3 через не усунення її недоліків (а.с.117-118).

19.08.2016 року ОСОБА_3 знову подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме виключної підсудності (а.с.134-136).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.09.2016 зазначена апеляційна скарга ОСОБА_3 була залишена без руху (а.с. 146-147).

Після усунення недоліків, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.10.2016 року апелянту ОСОБА_3 був поновлений строк на апеляційне оскарження ухвали суду та було відкрите апеляційне провадження (а.с.156).

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Свою апеляційну скаргу апелянт ОСОБА_3 обгрунтовував тим, що звертаючись до суду, позивач ставив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є чотирикімнатна квартира № 52, розташована за адресою: м. Одеса, пров. Хвойний, буд. 12, що в Малиновському районі м. Одеси, а тому відкриваючи провадження у справі, Приморським районним судом м.Одеси не було враховано, що в даному випадку мова йде про виключну підсудність, у зв'язку з чим справа має розглядатись в Малиновському районному суді м. Одеси, а не в Приморському.

Однак, з такими доводами апелянта погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кредитної заборгованості, що не передбачає виключної підсудності, а тому розгляд справи в Приморському районному суді м. Одеси не порушує вимог цивільно-процесуального законодавства України щодо виключної підсудності спору.

Що стосується іпотечного майна, то позивач не заявляв позовних вимог щодо звернення стягнення на іпотечне майно, а просив лише встановити спосіб виконання рішення, шляхом звернення стягнення на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 та на іпотечне майно, яке належить відповідачу ОСОБА_4, що не є позовними вимогами про звернення стягнення на іпотечне майно.

Тобто в даному випадку мова йде не про спір з приводу нерухомого майна, а про спір про стягнення кредитної заборгованості.

Саме з цих підстав виходив суд першої інстанції при відкритті провадження у справі та при ухваленні судового рішення від 27 червня 2013 року, яким суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача кредитної заборгованості і відмовив у задоволенні вимог про встановлення способу виконання рішення, як заявлених передчасно (а.с.60-61).

Вказане судове рішення набрало законної сили, оскільки сторонами у справі в апеляційному порядку не оскаржено.

У зв'язку з цим, на думку колегії суддів апеляційна скарга направлена не на скасування ухвали про відкриття провадження у справі, а на скасування вказаного судового рішення, яке не оскаржено в апеляційному порядку, та більше ніж три роки назад набрало законної сили і перебуває на виконанні.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року про відкриття провадження у цивільній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Ю.І. Кравець