Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк(далі КБ «Приватбанк»)до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,треті особи Запорізька міська рада,орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Шевченківському району,про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2012 року КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає,що 21.03.2008 року КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1було укладено кредитний договір № ZPMHGK,відповідно до п.п.1.1,8.1 якого КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 124 390 доларів США строком до 12.03.2028 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку,встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором,КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 12.03.2008 р. уклали договір іпотеки № ZPMHGK ,згідно з п.35.3 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок житловою площею 21,4 кв.м, з житловою прибудовою житловою площею 37,0 кв.м, загальною площею 99,0 кв.м, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя,вул.Руставелі,буд. 12а, яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку.

В зв*язку з невиконанням відповідачем зобов*язань по погашенню кредиту та відсотків,рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2011 р.було звернуто стягнення на предмет іпотеки,яким є спірний житловий будинок,шляхом його продажу КБ «Приватбанк».

Посилаючись на те,що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення усіх мешканців,на письмову вимогу іпотекодержателя звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання вимоги,відповідач не відреагувала,її реєстрація за адресою предмета іпотеки перешкоджає його реалізації,позивач з посиланням на норми ст.526,527,530 ЦК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку»,ст.109 ЖК України,ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд виселити із зняттям з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживаються у житловому будинку розташованому за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставелі, б. 12 а, покласти на відповідача понесені судові витрати.

У вересні 2012 р.позивач уточнив позов та зазначив,що в процесі розгляду справи було встановлено,що за адресою предмета іпотеки,крім відповідача ОСОБА_1,зареєстрована її донька малолітня ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,яка також підлягає виселенню із зняттям з реєстраційного обліку з тих самих підстав,що викладені у позові.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав,викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1,яка діє і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2,проти позову заперечувала та просить відмовити у його задоволенні. Пояснила,що 12.03.2008 р.між нею та КБ «Приватбанк» дійсно був укладений кредитний договір,забезпечений іпотекою,на підставі якого вона отримала у кредит фактично лише 99900 доларів США під відповідний відсоток із кінцевим строком повернення до 12.03.2028 р.Кредит надавався на придбання нерухомості вартістю 145 000 доларів США ,за яку вона сплатила як кредитними коштами у розмірі 99900 доларів США,так і власними заощадженнями у розмірі 45 000 доларів США,що становить третю частину вартості предмета іпотеки на час його придбання.На той час вона була вагітна,про що достеменно було відомо представникам банківської установи та не перешкодило отриманню кредиту,після народження дитини вона була зареєстрована за місцем проживання матері ОСОБА_1В.у спірному будинку,де фактично проживає,іншого житла вони не мають.У 2016 р.банк вперше пред*явив на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки,іншого житла для її постійного чи тимчасового проживання з дитиною у разі виселення із спірного будинку позивач не пропонував. Вважає,що її виселення з малолітньою дитиною із спірного будинку,який придбаний лише частково за кредитні кошти,без надання іншого житла,буде порушенням прав дитини та не відповідатиме вимогам закону.

Треті особи в судове засідання не з*явились з невідомих причин,викликались шляхом направлення судових повісток,що не перешкоджає розгляду справи.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин, виходячи з наступного.

Судом встановлено та перевірено доказами,що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2011 р.у цивільній справі № 0827/2-1133/11 був задоволений позов КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При розгляді цієї справи суд встановив,що 12.03.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №ZPMHGK про надання кредиту у сумі 124390,00 доларів США ,з яких готівкою видано 99900,00 доларів США на придбання нерухомості,а також 24490,00 доларів США на страхування виданого кредиту оформлено у вигляді кредитної лінії.

Забезпеченням виконання позичальником зобов*язань за даним договором виступає іпотека житлового будинку за адресою: м.Запоріжжя, вул. Руставелі 12-а, на придбання якої був виданий кредит.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено з договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.03.2008 р.,нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.06.2008 р.,ОСОБА_1придбала у власність житловий будинок за адресою м.Запоріжжя,вул.Руставелі 12-а за грошову суму 732 250 гривень,що є еквівалентом 145 000 доларів США,які були передані продавцю готівкою повністю при підписанні договору.

З наведеного суд дійшов до висновку,що іпотечне майно було придбано як за кредитні кошти,так і за власні кошти відповідача ОСОБА_1, що має правове значення для вирішення спору.

З наданої на запит суду довідки вбачається, що в спірному будинку розташованому за адресою м. Запоріжжя, вул. Руставелі, б. 12 а зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітня дитина ОСОБА_2, 2008 року, в інтересах якої дії її мати.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім*ї за адресою м.Запоріжжя,вул.Руставелі 12»а»,даний житловий будинок є постійним місцем проживання дитини ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,разом з матір*ю ОСОБА_1,де для дитини створені необхідні умови для проживання,виховання та розвитку.

Довідкою Запорізького ліцею № 34 та Запорізької дитячої музичної шкоди № 7 підтверджено,що дитина ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,відвідує навчальні заклади за місцем проживання в Шевченківському районі м.Запоріжжя.

Відповідно до ст. 40 ЗУ Про іпотеку та ст. 109 ЖК Української РСР,звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з наданої суду копії вимоги від 03.03.2012 року позивач звертався до відповідачки ОСОБА_1 з вимогою про виселення зі спірного будинку, яка була отримана особисто відповідачкою 19.04.2012 року, про що надано копію поштового повідомлення, у встановлений строк вимога позивача виконана не була, відповідачка продовжує проживати у спірному будинку.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Виселення громадян з іпотечного майна,придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15 ,від 24 червня 2015 року у справі № 6- 447цс15 , від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1061цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, придбання предмета іпотеки не за рахунок кредитних коштів, чи навпаки, має правове значення для вирішення питання щодо надання постійного жилого приміщення чи з фондів житла для тимчасового проживання.

За інформацією Запорізької міської ради,на теперішній час житловий фонд для тимчасового проживання громадян,які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення,що були придбані ними за рахунок кредиту(позики)банку чи іншої особи,повернення якого забезпечене іпотекою,у м.Запоріжжі відсутній.

Оскільки банком не зазначено ані постійного, ані тимчасового жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, тому правові підстави для виселення відповідачів відсутні.

Крім того, за змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна,право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

За інформацією органів опіки та піклування,звернень від будь-яких осіб,установ тощо ,щодо відчуження житла за адресою м.Запоріжжя,вул.Руставелі 12а,до відділу по Шевченківському району служби у справах дітей не було.

За таких обставин,виселення малолітньої ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,із спірного будинку без надання іншого постійного житла або з фондів житла для тимчасового проживання,внаслідок чого вона втрачає право користування нерухомим майном, без згоди органу та піклування ,вимогам чинного законодавства не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову про виселення відповідачів із спірного житлового будинку,похідні від цього вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215, 218 ,293 ЦПК України, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109,132-2 ЖК Української РСР, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, про виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко