Справа № 333/7744/15-ц
Провадження № 2/333/254/16
р і ш е н н я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015р. позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідачка виготовила її фото, на якому зробила напис «ОСОБА_3 - мать мошенников!!!!!» Зазначені фото вона вранці 14.12.2014 р. наклеїла на фасадах будинків, магазинів, гаражах району, де мешкає позивачка та на паркані установі, де працює позивачка. Зазначені фото бачили мешканці будинку позивачки, її співробітники та знайомі. Крім того, відповідачка приходила на підприємство, де працюю позивачка і особисто почала висловлюватись в присутності охоронців, які її не пропустили на територію, що позивачка є шахрайкою, скоїла злочин, винна їй ї не віддає велику суму грошей, при цьому голосно кричала, вимагала пропустити її до керівника підприємства. Свідками інциденту були численні співробітники, які і повідомили позивачку про вказаний факт.

Далі позивачка зазначила, що неправомірними діями відповідачки принижена її честь та гідність, ділова репутація, бо вона працює бухгалтером Філії Концерну «Міські теплові мережі» по Комунарському району та її посадові обовязки повязані з обліком матеріальних цінностей підприємства і звинувачення відповідачкою її у шахрайстві мали на меті зганьбити позивачку як працівника.

Неправомірними діями відповідачки позивачці заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачка своїми діями принизила її честь, гідність та ділову репутацію як працівника, людини, до якої на підприємстві ставляться з повагою та довірою. Поширення відповідачкою неправдивих відомостей стосовно позивачки про те, що вона скоїла злочин, стало причиною нервового стресу в позивачки, оскільки вона сильно переживала, хвилювалася і на запитання про те, чи скоювала вона чи мої рідні злочин, повинна була постійно виправдовуватись перед співробітниками, спростовувати брехню, поширену відповідачкою, що ніяких грошей не брала у відповідача, що між ними жодних відносин не було.

Впродовж девяти місяців 2015 року відповідач постійно телефонує позивачці у робочий час, що перешкоджає не лише їй працювати, а і впливало на роботу інших співробітників. Позивачка постійно повинна була виправдовуватись, вибачатись за те, що змушена відриватись від роботи, щоб прийти до тями після дзвінків відповідачки. Крім того, відповідачка постійно, по декілька разів дзвонить їй на домашній та мобільний телефони у нічний час, погрожуючи тим, що змусить віддати їй квартиру.

Хід життя позивачки порушений, в неї порушився сон, погіршилось самопочуття.

Вона неодноразово зверталась до Комунарського РВ ЗМУ УМВС В Запорізькій області з заявами про притягнення відповідача до відповідальності.

Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в звязку з тим, що я була ображена та принижена перед співробітниками, примушена була виправдовуватись перед ними.

Позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали повністю, при цьому відповідачка суду пояснила, що дійсно зять позивачки взяв в борг у відповідачки 37 000 доларів США, про що є розписка останнього. Проте, борг не повернув та виїхав на постійне місце проживання до Німеччини, залишивши їй на всяк випадок номер телефону своєї тещі ОСОБА_3 Дійсно, вона телефонувала позивачці з цього приводу та вела з нею розмови щодо встановлення місця знаходження її зятя та просила, щоб позивачка зі свого боку вплинула на зятя з метою повернення останнім позичених у неї грошей. Вказані позивачкою дії, які нібито здійснювала відповідачка, а саме: вона ніколи наклеювала на фасадах будинків, магазинів, гаражах району, де мешкає позивачка та на паркані установі, де працює позивачка фото останньої із зазначеним позивачкою надписом, ніколи не приходила на підприємство, де працює позивачка, де нібито висловлювалась в присутності охоронців, які її нібито не пропускали на територію, що позивачка є шахрайкою, скоїла злочин, винна їй ї не віддає велику суму грошей, якщо це хтось і робив, по відповідачці про це не відомо. Крім того, з 12.12.2014р. по 16.12.2014 р. вона знаходилась у службовому відрядженні в м. Києві і ніяким чином 14.12.2014р. не мала змоги поширювати негативну інформацію щодо відповідачки шляхом розклеювання фотокартки останньої на фасадах будинків та на паркані підприємства, де працює остання. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно ч.1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно ч.1, ч.3, ч.4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» з подальшими змінами та доповненнями при розгляді цивільних справ про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні з'ясовувати чи порочать поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають вони дійсності. Під поширенням відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію особи, слід розуміти повідомлення їх в любій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній особі.

Судом встановлено:

Як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, вранці 14.12.2014р. фотокартку позивачки з написом «ОСОБА_3 - мать мошенников!!!!!» було наклеїно на фасадах будинків, магазинів, гаражах району, де мешкає позивачка та на паркані установі Філії Концерну „Міські теплові мережі по Комунарському району в м. Запоріжжі. Зазначені фото бачили мешканці будинку позивачки, її співробітники та знайомі. Крім того, відповідачка приходила на підприємство, де працюю позивачка і особисто висловлювалась в присутності охоронців, які її не пропустили на територію, на адресу позивачки, що остання є шахрайкою, скоїла злочин, винна їй ї не віддає велику суму грошей, при цьому голосно кричала, вимагала пропустити її до керівника підприємства. Свідками інциденту були численні співробітники, які і повідомили позивачку про вказаний факт.

Допитані в судовому засіданні свідки за клопотанням позивачки суду пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_4, що працює черговою на підприємстві Філія «Концерну МТМ» по Комунарському району м. Запоріжжя, показала суду, що під час її чергування 14.12.2014 р в районі 19.00-20.00 годин вечора бачила особисто жінку та чоловіка, які клеїли на фасаді будинку, що напроти підприємства, листівки з фото та образливим написом стосовно позивачки. Листівку зірвала і віддала позивачці вранці 15.12.2014 р., коли та прийшла на роботу.

Свідок ОСОБА_5, батьки якого проживають у будинку, в якому живе позивачка, показав суду, що біля 20.00 години вечора 14.12.2014 р. бачив жінку та чоловіка, які наклеювали листівки з зображенням позивачки на балконі їх квартири на першому поверсі у будинку 36»а» по вул. Чумаченка в м. Запоріжжі, також бачив, що такі листівки були розклеєні у самому підїзді. Він їх обірвав і приніс позивачу додому.

Свідок ОСОБА_6 показала суду,що позивач працює бухгалтером і їх робочі місця знаходяться поряд. Кінець та початок року є найбільш напруженими періодами в їх роботі і що в період з жовтня 2014 р. до осені 2015 р. особисто була свідком телефонного дзвінка на моб. телефон позивачки від особи, яка зазначена в телефоні позивача як ЖАНА. Свідок зауважила, що в зазначений період позивач практично не могла працювати, стала допускати помилки, чого раніше не було, уникала спілкувань з співробітниками, знаходилась в подавленому стані. Практично кожного дня, а інколи і по декілька разів на день відвідувала лікаря. Причина такого стану позивача стала зрозуміла 15.12.2014 р., коли до кабінету стали приходити працівники підприємства з листівками, на яких була зображена позивач, а під фото був надпис «ОСОБА_3 - мать мошенников!!!!!». В той день вона взагалі не змогла працювати їй стало зле.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_7, медичний працівник підприємства, показала суду, що знає позивача понад 10 років, знає що вона є інвалідом 3 групи, але та ніколи не зверталась за медичною допомогою. Фактично з грудня 2014 року стан здоровя позивача різко погіршився, практично щодня спостерігався підвищення тиску, позивач потребувала постійного вживання відповідних препаратів. Причиною загострення хвороби та погіршення самопочуття ОСОБА_3 пояснила тим, що велика кількість працівників підприємства 15.12.2014 р. бачили листівки з її фотокарткою та образливим написом на її адресу, вони знімали їх з будинків, коли йшли на роботу, приносили ці листівки їй і чекали від неї якихось пояснень, що було принизливо для позивачки, вона змушена була виправдовуватись.

Як вбачається з пояснень відповідачки в судовому засіданні, жодних дій, вказаних позивачкою вона не робила, а лише телефонувала особисто позивачці з проханням врегулювати питання повернення боргу зятем останньої. Крім того, з 12.12.2014р. по 16.12.2014 р. вона знаходилась у службовому відрядженні в м. Києві і ніяким чином 14.12.2014р. не мала змоги поширювати негативну інформацію щодо відповідачки шляхом розклеювання фотокартки останньої на фасадах будинків та на паркані підприємства, де працює остання.

Як встановлено в судовому засіданні, з 12.12.2014 року по 16.12.2014 року відповідачка знаходилась у службовому відрядженні в м. Києві, що підтверджується: Наказом №11/к від 11 грудня 2014 року про направлення у відрядження у звязку із виробничою необхідність за підписом заступника директора ОСОБА_8. та посвідченням про відрядження (з відміткою про вибуття у відрядження, прибуття в пункт призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи).

Так листом за вих: №11/05-1 від 11 травня 2016 року, за підписом директора ТОВ «Олімп - 95» підтверджено факт укладення договору генпідряду №1 від 05 вересня 2014 року та перебування відповідача у службовому відрядженні в період часу з 12.12.2014 року по 16.12.2014 року.

Таким чином,суд вважає, що факт перебування відповідача у відрядженні в м. Києв (тобто, відсутність в м. Запоріжжі) в період часу з 12.12.2014 року по 16.12.2014 року є підтвердженим вищевказаними належними доказами.

Посилання позивача на той факт, що нібито відповідачка особисто приходила на підприємство де працює позивач (філія «Міські теплові мережі») та, на думку позивачки, висловлювалася в присутності охоронців негативно в сторону останньої, вимагала пропустити її до керівництва, не відповідає дійсності та спростовується наступним фактами, а саме, як вбачається з пояснень представника відповідачки ОСОБА_9 в судовому засіданні, останній з метою спростування неправдивих фактів 03.02.2016 року та 18.02.2016 року, за допомогою мережі Інтернет направив на офіційну електронну скриньку Концерну «Міські теплові мережі» () два інформаційних запити, з метою встановлення чи спростування факту не допуску відповідача до керівництва концерну «Міські теплові мережі» по Комунарському району м. Запоріжжя на протязі 2014 - 2015 роках.

Так листом №У3-7/752/1 від 09.02.2016 р., та листом № 1088/35/73-15 від 22.02.2016 року на імя представника відповідача повідомляється, що факти не допуску охороною громадян до керівництва зафіксовані в зазначений період часу - не були.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не надано суду відповідних доказів поширення негативної інформації стосовно позивачки саме відповідачкою ОСОБА_2, а пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не підтверджують тієї обставини, що саме відповідачка ОСОБА_2 виготовила та розповсюджувала фотокартку з негативною інформацією щодо позивачки, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277 ЦК України, ст. 60, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя А.І. Боровікова