Справа № 585/1134/16-ц
Номер провадження 2/585/338/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Кондратенко Л.П.

при секретарі Петренко Л.П.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії (№56) УДПтС України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Роменської ВК № 56 УДПтС України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 8000,00 гривень .

Свої вимоги мотивує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській ВК (№56). В матеріалах його особової справи зберігається пояснення засудженого ОСОБА_2, в якому останній зазначає, що 25.10.2010 року виконуючи обовязки днювального СДПВ №2, він чув як ОСОБА_1 розмовляв з начальником відділення підвищеним тоном, при цьому висловлював незадоволення режимом утримання та погрожував адміністрації написанням скарг. Указану інформацію рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17 червня 2014 року визнано недостовірною. З огляду на це він вважає, що адміністрація РВК №56 створила відносно нього документ, що містить недостовірну та негативну інформацію, яку приховала від його відома та зберігає в його особовій справі засудженого. Указану інформацію суд розцінює у вищевказаному рішенні як таку, що могла вплинути на його певні умови утримання у вищевказаному закладі і мати для нього негативні наслідки. Дана інформація (пояснення ОСОБА_2М.) використана відповідачем для накладення дисциплінарного стягнення 28.10.2010 року, підриває його репутацію законослухняної особи, принижує його гідність. Ця інформація може мати для нього негативні наслідки. Тому прохає стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 8000 грн..

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Крім того ОСОБА_1 доповнив свої позовні вимоги і просив зобовязати РВК №56 вилучити пояснення ОСОБА_2 з матеріалів його особової справи.

Представник відповідача Роменської ВК № 56 повторно до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській виправній колонії ( №56).

З оглянутої у судовому засіданні особової справи засудженого ОСОБА_1 №11-К-05 вбачається, що в томі №4 на аркуші №142 зберігається пояснення засудженого ОСОБА_2, дане ним на імя начальника РВК №56 ОСОБА_3, в якому зазначено, що 25.10.2010 року приблизно о 15 год. 30 хв., виконуючи обовязки днювального СДПВ №2 , а саме проводячи прибирання 2 поверху, він чув, як засуджений ОСОБА_1 підвищеним тоном розмовляв з начальником загону, при цьому висловлював незадоволення режимом утримання, погрожуючи при цьому написанням скарги на всю адміністрацію.

Крім того, в особовій справі ОСОБА_1 міститься довідка з приводу порушення режиму тримання засудженим 25.10.2010 року і притягнення його начальником відділення СПС ДУ ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення попередження. (а.с.135)

Копії пояснень та довідки маються в даній цивільній справі (а.с.35, 36).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17 червня 2014 року визнано інформацію, поширену ОСОБА_2 у поясненнях на імя начальника РВК-56 від 25.10.2010 року, недостовірною (а.с.4-5).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 32 і ч.1 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 17 червня 2014 року вбачається, що указану інформацію, тобто інформацію, викладену в поясненнях ОСОБА_2 суд розцінює як таку, що могла вплинути на певні умови утримання позивача у виправному закладі, тобто могла мати для нього негативні наслідки.

Моральну шкоду позивач обгрунтовує тим, що письмові пояснення ОСОБА_2 від 25.10.2010 року мали для нього негативні наслідки, оскільки установа, на підставі указаних пояснень, 28.10.2010 року застосувала до нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Внаслідок цього наступні шість місяців він, у відповідності до вимог ч.14 ст. 134 КВК України вважався особою, яка не стала на шлях виправлення.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати знищення інформації про себе, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

2. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

3. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані:

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

4. Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

5. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

З довідки про порушення режиму тримання засудженим ОСОБА_1 25.10.2010 року і притягнення його начальником відділення СПС ДУ ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення попередження, вбачається, що на довідці міститься резолюція «до особової справи». На поясненнях ОСОБА_2 така резолюція відсутня. З огляду на викладене, на думку суду, пояснення ОСОБА_2. зберігаються в особовій справі засудженого ОСОБА_1 без законних підстав, оскільки указані пояснення не були підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Крім того, пояснення ОСОБА_2 судом визнані інформацією, що є недостовірною.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобовязання РВК №56 вилучити пояснення ОСОБА_2 із його особової справи засудженого, є належним.

ОСОБА_1 звернувся за захистом цивільного права, відновлення якого без вилучення даного пояснення з матеріалів особової справи засудженого буде неможливим, а тому така вимога має розглядатися судом в порядку цивільного судочинства, що на думку суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

З тексту ст.6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невідємним елементом права на справедливий суд, хоча сам термін «доступність» у наведеній статті не вживається (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Великої Британії»). У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідач не надав суду доказів правомірності зберігання пояснень ОСОБА_2 в особовій справі засудженого ОСОБА_1

На думку суду, зберігання відповідачем в особовій справі засудженого ОСОБА_1 пояснень ОСОБА_2 за результатом розгляду яких особою, якій вони адресовані, рішення не приймалось та заперечення вилучити цей документ з матеріалів особової справи засудженого порушує немайнові права позивача.

Указані обставини принижують його честь і гідність, що призводить до упередженого ставлення та недовіри зі сторони державних органів та адміністрації колонії, яким надається чи які мають доступ до цієї інформації, у зв'язку з чим його сприймають як особу, яка не стала на шлях виправлення та він змушений вчинити низку дій для відновлення довіри з боку вищевказаних осіб.

З огляду на це, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд вважає за необхідне зобовязати Роменську ВК №56 вилучити пояснення ОСОБА_2 з особової справи позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер правопорушення , глибину фізичних та державних страждань позивача, ступінь вини відповідача.

З огляду на викладене та враховуючи принцип розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 500 гривень.

Від сплати судового збору позивач звільнений згідно ухвали суду, а тому на підставі ст.88 ЦПК України судові витрати в сумі 1102 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 23 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії (№56) УДПтС України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Роменської виправної колонії (№56) УДПтС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 (пятсот) грн.

Зобовязати Роменську виправну колонію (№56) УДПтС України в Сумській області вилучити з особової справи засудженого ОСОБА_1 (т.4 а.с.142) пояснення засудженого ОСОБА_2.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Роменської виправної колонії (№56) УДПтС України в Сумській області на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис...

Копія вірна

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_5