З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Запоріжжя 26 вересня 2016 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Зарютіна П.В.
за участю секретаря Чернишової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом.
В позові вказує, що відповідно до укладеного 26.03.2013 року договору лізингу між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем,останній отримав у платне користування автомобіль.
Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного договору лізингу у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 128113,99 гривень.
На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.
Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи.
В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд ухвалив розглянути справу заочно.
Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частини 2 статті 207 ЦК України.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.
Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України.
Так, 26.02.2013 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, за який відповідач отримав у платне користування автомобіль марки «Geely», 2012 року випуску, та зобовязався сплачувати банку щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у договорі, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.
Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.
Частиною 2 ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" окреслено, що виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією з сторін, вимог закону.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), то його визнання недійсним судом не вимагається.
За ст.806 ч.2 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення щодо найму (оренди).
За ст.799 ч.2 ЦК України договір найму транспортного засобу за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
З доданого до позову тексту договору фінансового лізингу від 26.02.2013 року та додаткам до нього, вбачається, що його стороною є фізична особа, а предметом транспортний засіб.
Проте, вказаний договір, усупереч ст.799 ЦК не був нотаріально посвідчений, то ж за ст.215 ч.2 ЦК є нікчемним. При цьому він і не підлягає визнанню судом недійсним за законом.
За правовою позицією Верховного Суду України, що викладено в постанові від 16.12.15р. № 6-2766цс15 за таких саме обставин ВСУ вважає, що для договорів лізингу транспорту є обовязковою нотаріальна форма правочину.
Отже, керуючись положеннями ст. 216 ЦК України, заявлений позов задоволенню не підлягає, оскільки нікчемний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1, 6, 10, 11, 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 256, 257, 526, 527, 530, 549, 554, 610-612, 625, 627, 806 ЦК України, суд
Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін