Справа №720/1102/16-ц
Провадження: 2/720/585/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Мелещук К.О.,

сторін по справі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Мамалигівської сільської ради, Новоселицького району, про визнання права власності в порядку набувальної давності,-

встановив:

Представник позивачки звернулася до суду з позовом, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що в с. Подвірне Новоселицького району Чернівецької області по вул. Курченко, 04 в жилому будинку проживала ОСОБА_3. Дане майно належало їй на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок.

В зв'язку з впорядкуванням назв вулиць с. Подвірне, рішенням Подвірнянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області адресна частина будинку вважається вулицею Курченко, 31, замість вул. Курченко, 04.

Рішенням Мамалигівської сільської ради «Про перейменування вулиць та провулків на території села Подвірне Мамалигівської сільради» вулиця Курченко перейменована на вул. Грушевського.

Отже, спірне нерухоме майно на даний час знаходиться за адресою с. Подвірне Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області по вул. Грушевського, 31.

Станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 року в даному господарстві, яке відносилось до категорії колгоспних дворів, проживала ОСОБА_3.

Її чоловік ОСОБА_4 та мати позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_6 були рідними братом та сестрою.

ОСОБА_4 помер 29 січня 1985 року.

Хоча він залишив заповіт на користь своєї сестри ОСОБА_7, вона спадщину не прийняла, оскільки за чинними на той час нормами спадкового права УРСР «В разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається».

05 жовтня 1992 року померла ОСОБА_3, яка постійно проживала до дня своєї смерті в с. Подвірне, Новоселицького району, заповіту вона не залишила та спадкоємців першої черги вона не мала.

Фактично з 1985 року ОСОБА_5 доглядала за ОСОБА_3 за одинокою власницею будинку, добросовісно, відкрито та безперервно з того часу користувалась, а після смерті в 1992 році ОСОБА_3 володіла даним майном.

З наведених вище обставин вбачається, що ОСОБА_3 була дружиною рідного дядька позивачки. Діючи на день смерті ОСОБА_4 29.01.1985 року та на день смерті ОСОБА_3 05.10.1992 р. норми спадкового справа не надавали права позивачці успадкувати майно померлих. ОСОБА_5 володіє спірним майном понад 10 років.

Свідоцтво про право власності на жилий будинок № 31 по вул. Грушевського в с. Подвірне, Новоселицького району, Чернівецької області від 31.10.1989 року втрачене. В друкованому засобі масової інформації газеті «Слово правди» за 04 серпня 2007 року № 31 (7550) розміщена інформація про те, що вказане свідоцтво загублене, а тому слід вважати його недійсним.

Просить суд визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, розташований по вул. Грушевського, 31 в с. Подвірне Мамалигівської сільради Новоселицького району Чернівецької області.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.

Представник сільської ради в судовому засіданні не зявився, але подав до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі з проханням справу розглянути у його відсутності.

Суд вислухавши думку представника позивачки та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідача та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що її чоловік являється племінником ОСОБА_1, вона з позивачкою проживає по сусідству, після смерті ОСОБА_3 її господарством користувалася і користується по даний час ОСОБА_1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що позивачка по справі є його дружиною, дружина являється племінницею ОСОБА_4 чоловіка ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1 почала доглядати за ОСОБА_3 та за її господарством, сплачувала податок за землю, здійснювала ремонтні роботи та по теперішній час доглядає та користується даним господарством.

Матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_3 належало на праві власності будинковолодіння по вул. Курченко , 4 в с. Подвірне, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 31 жовтня 1989 року, посвідченого виконкомом Подвірнянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстровій книзі № 2 стор. № 78 за реєстраційним номером 246 в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації.

Дане свідоцтво про право власності на жилий будинок № 31 по вул. Грушевського в с. Подвірне Новоселицького району Чернівецької області від 31.10.1989 року втрачене. В друкованому засобі масової інформації газеті «Слово правди» за 04 серпня 2007 року № 31 (7550) була розміщена інформація про те, що вказане свідоцтво загублене, а тому слід вважати його недійсним.

Рішенням № 18-с від 23 жовтня 2015 року Подвірненської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області адресна частина будинку вважається вулицею Курченко, 31 замість вул. Курченко,04.

Рішенням № 27 від 23 грудня 2015 року першої сесії сьомого скликання Мамалигівської сільської ради «Про перейменування вулиць та провулків на території села Подвірне Мамалигівської сільради» вулиця Курченко перейменована на вул. Грушевського.

Станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 року в даному господарстві, яке відносилось до категорії колгоспних дворів, проживала ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 213 від 18.02.2016 року виданою Мамалигівською сільською радою.

Згідно даних відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Новоселицького РУЮ (довідка № 04-01-09/465 від 16.03.2016 року ОСОБА_4 та Луцак (дошлюбне прізвище Грінчак) ОСОБА_10 зареєстрували шлюб про що складений актовий запис № 15 від 22.09.1933 року виконкомом Подвірнянської сільської ради Новоселицького району.

Сестра ОСОБА_4 ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище - Луцак) ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_13, про що складений актовий запис № 08 від 19.05.1936 року виконкомом Подвірненської сільради Новоселицького району.

ОСОБА_4 помер 29 січня 1985 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-МИ №030785 від 16 липня 1997 року.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт зареєстрований в реєстрі за №18 та посвідчений секретарем Подвірнянської сільської ради на користь своєї сестри ОСОБА_7, вона спадщину не прийняла, оскільки за чинними на той час нормами спадкового права УРСР ч.1 ст. 563 ЦК України в редакції 1963 року «В разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається».

05 жовтня 1992 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №030784 від 16.07.1997 року

Згідно довідок №№ 211, 212 від 18.02.2016 року виданих Мамалигівською сільською радою Новоселицького району ОСОБА_3 постійно проживала до дня своєї смерті в с. Подвірне Новоселицького району, спадкоємців першої черги вона не мала так як батьки та чоловік померли раніше неї, а дітей вона не мала.

З довідок №648 від 06.06.2016 року, № 2801 від 04.12.2007 року, № 297 від 23.02.2004 року та №310 від 25.02.2004 року виданих Подвірнянською сільською радою Новоселицького району, вбачається, що ОСОБА_1 з 1985 року доглядала за одинокою власницею будинку ОСОБА_3, добросовісно, відкрито та безперервно з того часу користувалась її майном, за свій рахунок хоронила її, здійснювала всі ремонтні роботи, сплачувала податок за земельну ділянку, яка була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується довідкою №166 від 13.02.2004 року, а після смерті в 1992 році ОСОБА_3 володіла даним майном.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або

- пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що позивачка довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користувалася і користується безперервно нерухомим майном на протязі більше 10 років, та те що право власності на будинок розташований по вул. Грушевського, 31 в с. Подвірне Новоселицького району на даний час ні за ким не зареєстровано, оскільки свідоцтво про право власності втрачене, а тому воно являється недійсним, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,61,208-218, 273 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 335, 344, ЦК України

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок літера «А», літньої кухні літера «Б», вбиральня літера «Ж», огорожі №1-2, розташований по вул..Грушевського 31, с. Подвірна Мамалигівської сільради, Новоселицького району Чернівецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицький районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.