Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/7990/13-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 28.03.2006 року з відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48% річних. Договір складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків щодо погашення кредиту, станом на 19.04.2016 року утворилася заборгованість в сумі 26288 грн. 69 коп., з яких 2586,18 грн. - заборгованість за кредитом, 21974,48 грн. заборгованість по процентам, штрафи - 500 грн. штраф (фіксована частина), 1228,03 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2006 року в сумі 14301,94 грн., в тому числі: 13144,70 грн. заборгованості по процентам, 500 грн. штраф (фіксована частина), 657,24 грн. штраф (процентна складова), 1378 грн. сплаченого судового збору. В решті вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказаний кредитний договір не укладав, заяву позичальника від 28.03.2006 року не підписував, кредитну картку не отримував. Окрім того зазначає, що висновок суду про стягнення процентів в межах строків давності суперечить вимогам ст. 266 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-249цс15.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.03.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 4000 грн. зі сплатою 48 відсотків річних. Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування кредитною карткою. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.5-9, 10, 11, 12).

Відповідно до п. 6.5 Умов, позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, процентам, перевитрати платіжного ліміту та комісію. Мінімальний щомісячний платіж визначений в розмірі 7 % від суми витрат.

Згідно з Тарифами у разі несвоєчасного виконання зобовязання за договором процентна ставка становить 8% в місяць, тобто 96% річних. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти на прострочену суму заборгованості за кредитом нараховані за ставкою 96% річних (а.с.4, 166-167).

Згідно з п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, клієнт повинен сплатити штраф в сумі 500 грн. +5% від суми позову.

За розрахунком, наданим Банком, заборгованість відповідача за кредитним договором №б/н від 31.03.2006 року станом на 19.04.2016 року становить 26 288 грн. 69 коп., з яких: 2586,18 грн. - заборгованість за кредитом, 21 974,48 грн. заборгованість по процентам, а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1228,03 грн. штраф (процентна складова) (а.с.166-167).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що спірні правовідносини регулюються ст.ст. 525,526,527,530,536,549,551,599,611,1050,1054 ЦК України.

Представник відповідача звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що перебіг позовної давності почався 27.02.2009 року та сплив 27.02.2012 року, але банк звернувся до суду через 1 рік і 10 місяців після цієї дати, крім того, у разі зобовязання повернення коштів періодичними платежами, позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та штрафи за прострочення сплати процентів підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на таке.

Так, для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Як вбачається із документів, наданих банком, договір складається з самої Заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Згідно Заяви позичальника строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, погашення заборгованості за кредитом повинно проводитись щомісячними платежами в розмірі 7% від суми витрат/а.с.5,89/.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг строк дії договору становить 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про закінчення строку дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Згідно з п.п. 3.1,3.1.1,3.1.2,3.1.3 Правил строк дії договору зазначається на лицевій стороні картки. При цьому якщо жодна зі сторін не подала заяву про припинення дії договору то він пролонговується на такий самий строк, що підтверджується отриманням клієнтом банку нової картки із зазначенням нового строку дії договору.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали строки виконання основного зобовязання та визначили умови повернення коштів.

Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування, наданої позивачем, строк дії кредитної картки клієнта ОСОБА_1 встановлено по липень 2008 року включно/а.с.186/.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача із заявою про видачу нової картки і останнім така картка видавалась.

Розрахунком заборгованості за договором б/н від 31.03.2006 року, укладеного між сторонами, станом на 19.04.2016 року підтверджується, що прострочення за кредитним договором рахується з 27.02.2009 року/а.с.166-167/, саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом лише 25 грудня 2013 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 24 вересня 2014 року №6-103цс14, від 12 листопада 2014 року №6-167цс14, від 18 березня 2015 року №6-25цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи банку, які враховані судом першої інстанції, про стягнення з відповідача процентів за кредитом та штрафів за прострочення сплати процентів у межах строку позовної давності, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року №6-249цс15, є безпідставними, оскільки зазначений правовий висновок стосується предмету стягнення коштів у випадку зміни строку виконання основного зобовязання, що є відмінним від предмету цього позову.

А тому висновки суду першої інстанції про те, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та штрафи за прострочення сплати процентів підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, з урахуванням вищевикладеного, не ґрунтуються на матеріалах справи та законі, оскільки незалежно від наявності у відповідача заборгованості по кредиту, а отже порушення прав банку, останній втратив право на їх судовий захист.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи відповідача про те, що він не підписував кредитного договору (у формі заяви), оскільки кредитний договір є оспорюваним правочином, а вимог про визнання його недійсним правочином ним не заявлялось.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафу, а також стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог.

В решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафу, а також стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді