У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Малько О.С., Максимчук З.М.

Секретар судових засідань Мельник С.Ю.,

З участю сторін та представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Рівненського міського суду від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 13 червня 2013 року виділено у власність житловий будинок з надвірними будівлями як окрема квартира ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1. Крім того, виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку в ідеальній частці площею 88,1 кв. м., а ОСОБА_3 виділено в натурі у приватну власність земельну ділянку в ідеальній частці площею 216,1 кв. м.

Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили.

В заяві до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_3 просив уточнити, що після поділу будинковолодіння між ним та його братом ОСОБА_2, за ОСОБА_5 припинено право спільної часткової власності на будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

18 грудня 2015 року Рівненським міським судом ухвалено додаткове рішення, яким резолютивну частину рішення Рівненського міського суду від 13 червня 2013 року, а саме чотирнадцятий абзац, викладено у такій редакції: після поділу майна за адресою АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду від 13 червня 2013 року, за ОСОБА_4 припинено право спільної часткової власності на будинковолодіння та право приватної спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

У поданій на додаткове рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на його незаконність.

Доводив, що ст. 220 ЦК України не передбачає ухвалення додаткового рішення про припинення права власності на нерухоме майно.

Клопотання ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення виходить за межі позовних вимог з якими він звертався до суду.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України, а згідно ст. 378 ЦК право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду, у випадках встановлених законом.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення, просив його скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його заяви.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі і з"явились в судове засідання в межах апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення дійшла висновку по її задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 03 жовтня 2003 року реєстраційний № 6945 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарувала: ОСОБА_2 34/100 частини та ОСОБА_3 35/100 частини житлового будинку з надвірними приміщеннями, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Земельна ділянка на якій розташоване будинковолодіння площею 0,0400га. належить ОСОБА_2, на праві власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 12 березня 2012 року (а.с.7).

Співвласниками земельної ділянки згідно списку до державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.8).

18 травня 2012 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування реєстраційний № 825 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. подарував ОСОБА_3 31/100 частини житлового будинку з надвірними приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна.

За наведених обставин, підстав для ухвалення додаткового рішення про припинення права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно у суду не було, оскільки зазначене право припинилося на підставі закону з моменту його відчуження іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої- небуть позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії необхідно виконати, 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу, 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_2 позовних вимог з приводу яких ст. 220 ЦПК передбачає ухвалення додаткового рішення не заявляв і в судовому засіданні суд першої інстанції щодо таких вимог обставини не з"ясовував та докази не досліджував, а тому підстав для ухвалення додаткового рішення у суду не було.

Керуючись ст. 220, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Рівненського міського суду від 18 грудня 2015 року скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий І.М.Собіна

Судді: О.С.Малько

З.М.Максимчук