Cправа № 127/8901/16-ц
Провадження № 2/127/3602/16
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 травня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, -

В С Т А Н О В И В :

26.04.2016р. до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якій позивач просила:

1) визнати за позивачем право власності на ? частину автомобіля марки «MercedesBenz», модель ОСОБА_3 111 ЦДІ, 2007 року випуску, кузов WDF 7233;

2) встановити порядок користування зазначеним автомобілем почергово по 24 години кожний починаючи з 00.00 годин з забороною відповідачу чинити позивачу перешкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року, вказана заява, була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали. Зокрема, підставою для залишення позовної заяви без руху слугувало те, що:

1) Як доказ сплати судового збору з майнової вимоги позивачем до позовної заяви додано копію платіжного доручення №P24108095A569490125 від 25.04.2016р. про сплату 900,00 грн., тоді як необхідно додати оригінал платіжного доручення;

2) Незважаючи на заявлення позовних вимог майнового характеру, в порушення норми ст. 80 ЦПК України, позивачем в позовній заяві не зазначено ціни позову.

3) До позовної заяви позивачем не додано доказів сплати судового збору з немайнової вимоги - встановлення порядку користування автомобілем, в розмірі 551,20 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 27.04.2016р. про залишення позовної заяви без руху, позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_3 надано суду заяву від 10.05.2016р. про усунення недоліків позовної заяви.

Зокрема, зазначеною заявою позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 частково погодилися зі вказаними в ухвалі суду від 27.04.2016р. недоліками позовної заяви, зазначивши про те, що:

1) Суд, в ухвалі від 27.04.2016р., послався на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», тоді як Закони України, зокрема Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», мають вищу юридичну силу ніж постанови Пленуму ВССУ.

2) Судом зазначено про нібито не зазначення ціни позову, що частково відповідає дійсності а тому з метою непопущення ускладнень та конфліктів ціна позову позивачем визначена в розмірі 95000 грн.;

3) Позивач абсолютно згодна з тим, що вона не спалатила судовий збір за позов немайнового характеру, а тому додає копію платіжного доручення про сплату 551,20 грн.

Таким чином, зазначивши в позовній заяві ціну позову в розмірі 95000 грн., позивачем вимоги ухвали суду щодо надання оригіналу платіжного доручення №P24108095A569490125 від 25.04.2016р. про сплату 900,00 грн. судового збору не виконано.

Крім того, до заяви про усунення недоліків позивачем додано лише копію платіжного дооручення №P24108095A432744915 від 05.05.2016р. про сплату 551,20 грн. з немайнової вимоги, що суперечить вимогам Закону України «Про судовий збір» та не узгодженнями з розясненнями наданими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 Постанови Пленуму від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ».

При цьому, посилання позивача та його представника та Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» судом до уваги не приймається, оскільки вказаний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

В той же час, вказаний закон не визначає засади справляння судового збору, оскільки відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» №3674-VI цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, саме Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає порядок сплати та звільнення від сплати судового збору та має пріорітет застосування у правовідносинах щодо сплати судового збору.

Як зазначалося в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 27.04.2016р., відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 передбачено, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Таким чином, з вищезазначеного слідує висновок, що належним доказом сплати судового збору може бути оригінал платіжного доручення на безготівкове перерахування судового збору, засвідчене підписом відповідальної особи банку та відбитком штампа банку, або ж оригінал квитанції установи банку про прийняття платежу готівкою.

Саме про це зазначено у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Отже, копія платіжного доручення №P24108095A569490125 від 25.04.2016р. про сплату 900,00 грн. та копія платіжного доручення №P24108095A432744915 від 05.05.2016р. про сплату 551,20 грн. не відповідають вищевказаним вимогам та не можуть вважатися належними доказами сплати судового збору.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте, автоматизована система документообігу суду, за допомогою якої здійснюється перевірка сплати судового збору, не містить відомостей та підтверджень щодо сплати судового збору за вищевказаними платіжними дорученнями.

Крім того, варто звернути увагу на те, що згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, якщо виходити з ціни позову 95000 грн., судовий збір має становити 950 грн., а не 900 грн., як то зазначено у копії платіжного доручення №P24108095A569490125 від 25.04.2016р.

Таким чином, недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху позивачем усунуто не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається позивачу, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху, а відтак позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Разом з тим, позивачу слід розяснити, що відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, вважати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з отримання копії ухвали.

Суддя: