АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/455/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1787/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Динько Галина Антонівна, про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 4 серпня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

ОСОБА_1 зазначив, що з 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та спільно проживали у належному йому на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1. Вказуючи на хворобливий стан позивача, ОСОБА_3 спонукала його до укладення 28 січня 2003 року договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Динько Г.А., за умовами якого він подарував відповідачці вказаний житловий будинок. Оспорюваний правочин вчинений позивачем під впливом обману з боку ОСОБА_3 і є недійсним в силу ст. 230 ЦК України, а на даний час шлюб між сторонами розірваний і відповідачка виганяє його з дому.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просив суд визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 28 січня 2003 року між ним і ОСОБА_3, недійсним.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 4 серпня 2016 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів вчинення ним договору дарування житлового будинку під впливом обману з боку відповідачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_3 і приватний нотаріус Динько Г.А., які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 5 квітня 2002 року до 5 січня 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

28 січня 2003 року сторони уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Динько Г.А., за умовами якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 належний йому житловий будинок АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

В силу ч. 1 ст. 57 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обман при вчиненні правочину має місце, якщо сторона навмисно заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона навмисно замовчує їх існування.

Із змісту оспорюваного договору дарування від 28 січня 2003 року (а.с. 42) вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 погоджені всі його істотні умови, при цьому сторони вчинили цей правочин добровільно.

В суді ОСОБА_1 підтвердив свою обізнаність, що ним укладається саме договір дарування житлового будинку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначила, що при укладенні договору дарування волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Показання свідків і досліджені судом письмові докази достовірно не вказують на те, що 28 січня 2003 року ОСОБА_1 уклав договір дарування житлового будинку під впливом обману з боку ОСОБА_3

Надані позивачем докази не є належними та допустимими (в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України), тому, давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 4 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ О.В. Власенко

/підпис/ О.М. Юзюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Шевчик О.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 21