АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4861/16 Справа № 203/4590/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNC0GK00000039 від 23 серпня 2006 року, за умовами якого, банк надав, а ОСОБА_2 отримала у кредит грошові кошти в розмірі 39000 доларів США з кінцевим строком погашення кредиту 23 серпня 2021 року.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 10 липня 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 126014,55 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також покласти на неї судові витрати по справі (а.с. 2-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 70-73).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. 77-81).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки рішенням суду від 26 березня 2015 року на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNC0GK00000039 від 23 серпня 2006 року, за умовами якого позивач зобов'язався надати кредит у сумі 39000 доларів США зі сплатою 1% на місяць за користування кредитом на залишок заборгованості та щомісячно 0,21% від суми кредиту, з кінцевим строком погашення кредиту 23 серпня 2021 року, а відповідач зобов'язалась повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки (а.с. 14).

Згідно з п.2.3.3 договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд має право змінити умови договору, зокрема зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Згідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 10 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором № DNC0GK00000039 від 23 серпня 2006 року склала - 126014,55 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 36507,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 32313,81 доларів США; заборгованість з комісії - 5405,40 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 51788,29 доларів США (а.с. 5-12).

Вимога про застосування строку позовної давності від відповідача не надходила.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Таким чином, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які дані про повне або часткове погашення заборгованості за кредитним договором на день розгляду справи, висновок суду першої інстанції щодо відмови в позові є таким, що не відповідає вищенаведеним положенням.

Матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, колегія суддів, дійшла висновку про її стягнення.

Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості, судова колегія виходить із її розрахунку, наданого банком, однак вважає за можливе зменшити розмір пені, як її складової частини, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені з 51788,29 доларів США (або 1131056,25 грн. на курсом НБУ на дату розрахунку ) до 250000 грн.

Отже, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача буде становити 74226,26 доларів США та 250000 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 36507,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 32313,81 доларів США; заборгованість з комісії - 5405,40 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 250000 грн.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання судових витрат, судова колегія вважає, що судовий збір, який був сплачений позивачем під час розгляду справи судами необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог в сумі 7673,40 грн. (3654 грн. + 4019,40 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNC0GK00000039 від 23 серпня 2006 року станом на 10 липня 2015 року, яка становить 74226,26 доларів США та 250000 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 36507,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 32313,81 доларів США; заборгованість з комісії - 5405,40 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом - 250000 грн.

В задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок відшкодування судових витрат 7673,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: