Дата документу 02.09.2016
ЄУ № 420/1662/16-ц
Провадження №2/420/810/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Потапенко Р.Р.

за участю секретаря Войтенко О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа - служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України до Російської Федерації та до м. Лутугине Луганської області, території, що непідконтрольна Україні, разом з нею без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, терміном на три роки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 15.09.2014 рішенням Новопсковського районного суду шлюб між нею та відповідачем розірвано, донька проживає з нею. На території РФ в м. Тула проживає її брат ОСОБА_4 разом зі своєю сім'єю, в м. Лутугине - сестра ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що відповідач не надає нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон та на непідконтрольну Україні територію, вона не має можливості відвідувати своїх родичів, хоча має на меті відвідувати їх кожного року.

В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовом згодна. Також надала витяг з протоколу засідання комісії із захисту прав дітей Новопсковської районної державної адміністрації, з якого вбачається, що членами комісії було одноголосно вирішено надати згоду на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за кордон без згоди та супроводу батька.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 29.12.2011 перебували у шлюбі, який рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.09.2014 розірвано.

Сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого повторно 27.08.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, батьками дитини є: ОСОБА_2 - батько, ОСОБА_1 - мати.

Після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилася проживати разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

При цьому, згідно приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 10 Конвенції передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до ст.18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З позовної заяви вбачається, що позивач разом з дитиною має намір відвідати своїх рідних, які проживають в Російській Федерації та на неконтрольованій території України в м. Лутугине Луганської області.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-Х11 від 21.01.1994.

Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №534 від 16 жовтня 2014 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та на неконтрольовану територію України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України та на неконтрольовану українською владою територію, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та на неконтрольовану територію України є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 130, 174, 212-215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа - служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, задовольнити повністю.

Надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за кордон до Російської Федерації та на неконтрольовану територію України в м. Лутугине Луганської області неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, терміном на три роки з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) в рахунок відшкодування понесеного судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: