Справа №591/1817/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/1642/16 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с.57 - 60).

Не погодившись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_5 82900 грн. безпідставно набутих коштів та судові витрати. В обґрунтування скарги зазначає, що договір доручення є неукладеним, оскільки не підписаний відповідачем, проте суд першої інстанції вказаних обставин належним чином не з'ясував та безпідставно відмовив у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти позивачем були сплачені на виконання договору доручення, який є укладеним, сторонами виконаний, зокрема, відповідач надав послуги за договором, а відповідач прийняв їх, а тому підстав для стягнення з відповідача коштів, як таких, що отримані без належної правової підстави, немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 вересня 2014 року сторони уклали договір доручення за умовами якого ОСОБА_3 доручив ФОП ОСОБА_5 за винагороду здійснити пошук транспортного засобу, модель - Geelly Emgrand 7, колір - GL-Gotic Black, за ціною не вище ніж 83000 грн. (а.с. 7 - 8).

Згідно з п. 4.1 договору довіритель за виконання повіреним доручення сплачує йому винагороду в сумі 82900 грн.

За умовами п.п. 3.2.1 - 3.2.3 договору повірений зобов'язаний виконати доручення протягом 1 робочого дня з моменту отримання оплати, передбаченої п. 4.2.1 Договору, самостійно погодити умови договору купівлі-продажу, що не визначені договором. Після укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу надати довірителю Акт про надання послуг (пункт 3.2.3.).

За надання послуг з пошуку транспортного засобу позивач 23 вересня 2014 року сплатив ФОП ОСОБА_5 кошти у сумі 82900 грн., що підтверджується банківською квитанцією (а.с. 10).

24 вересня 2014 року ТОВ «Етуаль-Авто» та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу автомобіля Geelly Emgrand 7, загальною вартістю 83000 грн. (а.с. 4 - 6).

Відповідно до банківських квитанцій від 23 та 24 вересня 2014 року позивач оплатив вартість автомобіля (а.с. 9).

З акту про надання послуг вбачається, що 24 вересня 2014 року повіреним в повному обсязі надано довірителю послуги передбачені договором доручення від 25 вересня 2014 року, а саме: знайдено транспортний засіб та укладено договір його купівлі - продажу (а.с. 12).

Згідно з актом приймання - передачі ОСОБА_3 отримав автомобіль Geelly Emgrand 7 (а.с. 11).

Із довідки територіального сервісного центру вбачається, що згідно облікових даних за громадянином ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль Geelly Emgrand, 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 на підставі довідки - рахунок від 23 вересня 2014 року, виданої ТОВ «Етуаль-Авто» з указаною вартістю: без ПДВ - 138250 грн., ПДВ - 276650 грн., всього - 165900 грн. (а.с. 13).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 82900 грн., що сплачені за договором доручення від 24 вересня 2014 року (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, позивач не надав суду доказів отримання спірних коштів без достатньої правової підстави, оскільки 24 вересня 2014 року між ним та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір доручення, за яким відповідач надав послуги, а відповідач прийняв їх.

Тому з огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України та наявність письмових документів, а саме: квитанцій про оплату позивачем послуг з пошуку автомобіля та оплату вартості автомобіля, актів приймання-передачі автомобіля та про надання послуг ( а.с.9-12), які свідчать про волю сторін та досягнення згоди на відчуження автомобіля та надання послуг, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку що договір доручення є укладеним відповідно до положень ст.. 638 ЦК України і був виконаний сторонами.

Крім того, вказаний договір був предметом розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову було відмовлено (а.с. 30 - 35).

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки у встановленому законом порядку договір доручення не був визнаний недійсним і виконаний сторонами, то існування між ними зобов'язальних відносин, які виникли з договору доручення, унеможливлює застосування до цих правовідносин норму статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Тому приведені в апеляційній скарзі доводи представника позивача про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що договір доручення є неукладеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони є такими ж самими, як і обставини викладені в позовній заяві, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, представник позивача не навів і ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши наявність у сторін договірних правовідносин , дійшов правильного висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Такий висновок суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суд України, викладеною у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-100 цс15, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма судами України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Інші доводи скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду.

Висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -