Справа № 462/1858/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5954/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_9 міської ради, з участю третіх осіб Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності у порядку спадкування,-

встановила:

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд в інтересах ОСОБА_8, а ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7з позовом до ОСОБА_9 міської ради, з участю третіх осіб Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5, про визнання права власності у порядку спадкування.

Вимоги обґрунтовують тим, що 25.04.2014 року помер ОСОБА_10, який був батьком ОСОБА_8 та ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Позивачі звернулися до нотаріуса про отримання неповнолітніми дітьми свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частині квартири № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові, однак у зв'язку з відсутністю документу про реєстрацію права власності за спадкодавцем, нотаріус не видав таке свідоцтво. Просили визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину квартири № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер 25.04.2014 року, визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину квартири № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер 25.04.2014 року.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_9 міської ради, з участю третіх осіб Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5, про визнання права власності у порядку спадкування відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_3, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачі звернулися з відповідним позовом, оскільки позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса, зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати права неповнолітніх дітей, як власників майна.

Звертає увагу на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру за спадкодавцем, тому нотаріус правомірно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, розяснивши позивачам процедуру вирішення цього питання.

Не погоджується із висновком суду про те, що як передумова звернення з позовом до суду має бути постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки до позовної заяви долучена відмова нотаріуса у формі звичайного листа, що свідчить про відсутність інших, окрім судового, шляхів вирішення даного питання.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачі можуть успадкувати по 1/2 частині спірної квартири після смерті ОСОБА_10 шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, а позивачами чи їх представником не надано суду належних та допустимих доказів щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Крім цього суд вказав, що стороною позивача не доведено, що відповідач ОСОБА_9 міська рада будь-яким чином порушила, не визнала чи оспорювала права, свободи чи інтереси ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а відтак відсутній спір між позивачами та відповідачем ОСОБА_9 міською радою.

Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 303 ЦПК України судова колегія виходить з наступного.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК Укораїни).

Згідно із ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітні позивачі ОСОБА_8 в інтересах якого діє ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в інтересах якого діє ОСОБА_6, є синами покійного ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвами про народження, відповідно серія 1-СГ № 098252 та 1-СГ № 250114 (а.с. 13, 14).

25.04.2014 року ОСОБА_10 помер, про що складено відповідний актовий запис № 343, на підтвердження видано свідоцтво про смерть ОСОБА_11 І-СГ № 358705.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як сини спадкодавця ОСОБА_10 є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України).

Свідоцтвом про право власності на квартиру від 05.05.1996 року підтверджується право спільної сумісної власності ОСОБА_12, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 на квартиру № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові (а.с. 8).

Відповідно до нотаріально завіреної Угоди про визначення часток у спільній сумісній власності кожному із співвласників ОСОБА_12, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 визначено частку в розмірі 1/3 (а.с. 10).

За договором дарування від 09.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 подарували, а ОСОБА_10 прийняв у дар 2/3 ідеальних частки квартири № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові (а.с. 9).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як батьки неповнолітніх дітей спадкодавця, звернулися у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 25.04.2014 р.

Листами № 13/02-31 та № 12/01-16 від 20.01.2015 року матерям малолітніх спадкоємців відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв»язку з відсутністю реєстраційного посвідчення, що підтверджує реєстрацію права власності померлого ОСОБА_10 на спірну квартиру (а.с. 16-17).

В свою чергу, батьки померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_2 та ОСОБА_12 відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 на користь неповнолітніх онуків, про що подали заяву до нотаріуса відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивачі вказували на те, що звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування дітям відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу.

Судовою колегією встановлено, що листами від 20.01.2015 року заявникам розяснено про неможливість вчинення нотаріальної та можливість вирішення спірного питання в судовому порядку.

По суті нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва.

Відповідно до ст. 49 ЗУ "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Разом з цим, відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З матеріалів справи встановлено, що після укладення 09.02.2002 року договору дарування, обдарований ОСОБА_10 у встановленому порядку право власності на прийняті у дар 2/3 ідеальні частки квартири № 31 в будинку № 21 на вулиці Патона у м. Львові, не зареєстрував, про що свідчить довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 11.11.2014 року № 2/15209.

Отже, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_10 у нього відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру через неповну реалізацію договору дарування, проте право власності на цю квартиру у ОСОБА_10 виникло з моменту нотаріального посвідчення договору та отримання дарунка, що передбачено положеннями ст. 722 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обовязок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обовязково обґрунтовуватися причини такої відмови.

Відсутність документу, що підтверджує реєстрацію права власності померлого ОСОБА_10 на спірну квартиру стало підставою для відмови нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім»я неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відтак їх батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_6, не оскаржуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії, на відповідній правовій підставі звернулися з позовом до суду про захист прав неповнолітніх дітей шляхом визнання права власності за дітьми на відповідні частки у квартирі в порядку спадкування після смерті їх батька ОСОБА_10

Зважаючи на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 10, 214 ЦПК України, розглянув справу при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення, невірно оцінив надані сторонами докази, допустив неповноту розгляду справи, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 рокунеобхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер 25.04.2014 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину квартири № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер 25.04.2014 року.

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину квартири № 31 на вул. Патона, 21 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер 25.04.2014 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: В.І. Берези

ОСОБА_14