У Х В А Л А

23 серпня 2016 року Суддя Рівненського міського суду Рівненської області

ОСОБА_1, розглянувши в місті Рівне позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права на частку у спільній частковій власності, -

встановив:

19 Серпня 2016 року в Рівненський міський суд надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права на частку у спільній частковій власності.

Позовна заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.ст. 119-120 ЦПК України щодо змісту, форми та порядку подання таких заяв.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір» № 3674-ІV від 08.07.2011 року.

Позивачем заявленні дві вимоги майнового характеру та одна вимога немайнового характеру.

Зазначаємо, що відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивачем не надано до суду квитанцію на підтвердження сплати судового збору.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається зокрема у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Ціна позову це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається лише до майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку.

Ціна позову має важливе значення, насамперед, для правильного визначення судового збору, що підлягає сплаті під час звернення до суду. Адже неправильне визначення може призвести до необґрунтованого відкриття провадження в справі або навпаки до необґрунтованої вимоги у відкритті провадження.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, пунктами 1і2частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1частини другоїстатті 4 Закону № 3674-VI.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбаченихчастиною п'ятою статті 216,статтею 1212ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістомстатті80,пункту 4частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятоюстатті 216 ЦК).

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно положень ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119,120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права на частку у спільній частковій власності не може бути прийнята до провадження суду та підлягає до залишення її без руху як така, в якій помилково відкрите провадження, в порядку ст.121 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 121, 293 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права на частку у спільній частковій власності - залишити без руху.

Надати позивачу 5-денний з дня отримання копії даної ухвали строк для усунення відмічених ухвалою недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору.

У разі невиконання вимог даної ухвали позовну заяву вважати неподаною і повернути.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду /ухвали про повернення позовної заяви/.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук