Справа № 495/1020/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

03 серпня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Завацькій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Андріївської сільської ради Одеської області, третя особа Комунальне підприємство «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту належності майна та визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про встановлення факту належності майна і визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним та уточнивши позовні вимоги просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 19 від 31.05.2006 року;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на ? частину житлового будинку № 9 по вул.. Радянській в с. Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області серії ЯЯЯ № 753273 від 28.08.2006 року, видане виконавчим комітетом Андріївської сільської ради видане на імя ОСОБА_2 ? частини житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», підвалу літ. «Г», хвіртки № 1, ворота № 2, огорожа № 3, відмостка № 4, замощення № 5, водопровід І за власником ОСОБА_2 зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське БТІ» реєстраційний номер 15845716, номер запису 3 в книзі № 1;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, донькою ОСОБА_3, померлого 15.02.2005 року, право власності на ? частину літньої кухні літ. «Б», підвал літ. «Г», споруди № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 6 цистерна, ( № 3, 4 огорожі і вимощення ? частину).

В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 01.09.2015 року вона успадкувала майно померлого батька ОСОБА_3, у вигляді ? частини житлового будинку літери «А» по вулиці Радянській,9 в селі Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 68,4 кв.м., житловою 36,5 кв.м., а саме приміщення 1-5, яким є житлова кімната площею 20,2 кв.м. та ? частини літньої кухні літери «Б», підвалу літери «Г» та споруд № 1-4, що входять до складу житлового будинку по вулиці Радянській,9 в селі Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області. Під час розгляду судом справи представник відповідача заявила про право власності її чоловіка ОСОБА_2, на ? частину будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.08.1991 року та рішення суду від 28.05.1992 року. При цьому, як наголошує представник позивача ОСОБА_4, представник ОСОБА_2 приховала, що рішенням суду від 28.05.1992 року було проведено поділ успадкованого майна та виділено в натурі кожному із спадкоємців відповідно до запропонованого варіанту поділу.

Позивач у судове засідання не зявилася, її представник ОСОБА_4, в судовому засіданні повністю підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник виконкому Андріївської сільської ради у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради, заперечення відсутні, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Представник третьої особи КП «Білгород-Дністровське БТІ» у судове засідання не зявився

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.1991 року, виданого Білгород-Дністровським районним державним нотаріусом ОСОБА_6, спадкоємцями ОСОБА_7 були її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках. Спадкове майно складалось з житлового будинку, розташованого в с. Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області, на земельній ділянці присадибних земель сільської ради 0,40 га, який в цілому складався з одного житлового будинку, загальною житловою площею 38 кв.м. та господарських споруд: літньої кухні, сараю, підвалу, що належали померлій на підставі запису в господарській книзі Андріївської сільської ради.

Відповідно до ст. 112-113 ЦК Української РСР, в редакції станом на час виникнення спірних відносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом. Не може бути встановлено такий порядок користування жилим будинком, при якому учаснику спільної часткової власності виділяються в користування тільки непридатні для проживання або підсобні приміщення (підвал, коридор, комора тощо). Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов'язаннях, пов'язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна.

Рішенням Білгород-Дністровського районного суду від 28.05.1992 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна, був проведений поділ спадкового майна, розташованого в с. Андріївка по вул. Радянській, 9, шляхом виділення ОСОБА_3 ? частини, в тому числі прим. І, літню кухню, в якій прим. 9, 10, 11, 12, підвал, частина паркану з металевим накладенням, паркан з дощатим заповненням, частина вимощення, 1/2 частина замощення, а всього на суму 4 934 рублів. Виділено ОСОБА_2 на право особистої власності 1/2 частину майна, в тому числі прим. 2,3,4,5,6,7,8, частина вимощення, частина мощення, частину паркану з металевим наповненням, а всього на суму 5 494 рублів, ворота, хвіртку і цистерну залишено в загальному користуванні.

Відповідно до ст. 117 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, право спільної часткової власності держави і громадян, кооперативних або інших громадських організацій і громадян підлягає припиненню протягом одного року, що обчислюється з дня виникнення спільної власності, шляхом: 1) розділу майна в натурі, коли цей розділ можливий; 2) викупу державою, кооперативною або іншою громадською організацією часток, належних громадянам; 3) продажу громадянам частки, належної державі, кооперативній або іншій громадській організації; 4) продажу всього майна з наступним розподілом вирученої суми між учасниками спільної власності відповідно до їх часток. Вибір одного з наведених способів визначається угодою громадянина з відповідним державним органом, кооперативною або іншою громадською організацією, а при відсутності такої угоди - судом.

Аналіз наведеної вище норми, яка була чинна на момент виникнення спірного питання, а саме з 1992 року та до моменту втрати чинності самого Кодексу 01.01.2004 року, дає змоги дійти висновку, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Так, згідно з вимогами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, втратив чинність 01.01.2013 року, Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

У відповідності з матеріалами інвентаризаційної справи № 3 на будинок № 9 по вул. Радянській в с. Андріївка, оригінал якої на запит суду був наданий Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське БТІ» для дослідження, 31.01.2001 ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського МБТІ з проханням зареєструвати рішення суду видати будинкову книгу.

Рішенням виконавчого комітету від 31.05.2006 року «Про оформлення права власності на ? житлового будинку № 9 по вул. Радянська в с. Андріївка» було розглянуто заяву ОСОБА_2 про видачу свідоцтва на право власності на ? частину житлового будинку № 9 по вул. Радянська в с. Адріївка Білгород-Дністровського району Одеської області, виконавчий комітет встановивши, що цей житловий будинок зареєстрований по господарським книгам Андріївської сільської ради, особовий рахунок № 375, вирішив оформити право власності на ? житлового будинку № 9 по вул. Радянська в с. Андріївка з видачею свідоцтва про право власності гр.. ОСОБА_2. Доручено начальнику МБТІ ОСОБА_8 замість свідоцтва на право власності на спадщину від 29.08.1991 року, рішення суду від 28.05.1992 року зареєструвати свідоцтво на право власності гр.. ОСОБА_2 на ? житлового будинку № 9 по вул. Радянська в с. Андріївка.

05.03.2001 року начальник МБТІ ОСОБА_8 склала висновок про неможливість зареєструвати рішення суду від 28.05.1992 року через невідповідність судового рішення отриманому Свідоцтву про право на спадщину за заповітом. Інших відомостей про виконання рішення суду про поділ майна будинку, інвентаризаційна справа не містить. Буд-яких інших належних доказів про виконання рішення суду 1992 року та поділ успадкованого будинку між спадкоємцями, сторонами суду не надано, що свідчить про відсутність на теперішній час офіційного поділу житлового будинку в натурі між його власниками, також не встановлений (не зареєстрований) порядок користування будинком та земельною ділянкою на якій він розташований.

Відповідно до п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, втратив чинність 01.01.2013 року, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним особам у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів (будинків, будівель або споруд), окрім випадків, коли такі об'єкти є приналежністю головної речі, складовою частиною речі або утворюють з іншими об'єктами складну річ.

28.08.2006 року ОСОБА_2 виконкомом Андріївської сільської ради було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ? частка будинку № 9 по вул. Радянська в с. Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області. В виданому Свідоцтві був вказаний опис обєкту, зокрема: житловий будинок, А; літня кухня, Б; сарай, В; підвал, Г; хвіртка, №1; ворота, №2; огорожа, №3; відмостка, №4; замощення, №5; водопровід, І.

Таким чином, можливо допустити, що отримавши рішення виконкому Андріївської сільської ради від 31.05.2006 року органами МБТІ було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно не того зразка, не того виду, яке намагався отримати ОСОБА_2 та на яке вказав сам виконком Андріївської сільської ради у звязку з тим, що органами МБТІ не було проведено технічне обстеження будинку для проведення поділу відповідно до рішення суду 1992 року, про що свідчать матеріали інвентаризаційної справи. Однак, такі обставини не вказують на недобросовісну поведінку самого ОСОБА_2

В свідоцтві про право власності на нерухоме майно у вигляді ? частки будинку, що було видане ОСОБА_2 28.08.2006 року, не зазначено які саме приміщення з будинку переходять у власність ОСОБА_2, а зазначений лише його повний склад, який в подальшому був змінений у звязку з здійсненням власниками реконструкції та будівництва інших споруд, що вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи.

15 лютого 2005 року один з власників ОСОБА_3, помер, що вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 412258, актовий запис № 4. Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області донька померлого ОСОБА_1 позивач, успадкувала належне батькові майно ? частину житлового будинку літ. «А» по вул. Радянській, 9 в с. Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 68,4 кв.м., житловою 36,5 кв.м., а саме приміщення 1-5, яким є житлова кімната площею 20,2 кв.м.; ? частину літньої кухні літ. «Б», підвалу літ. «Г» та споруд № 1-4, що входять до складу житлового будинку по вул. Радянській,9 в с. Андріївка Білгород-Дністровського району Одеської області.

Не знайшли свого підтвердження наголошення позивача на тому, що ОСОБА_2 ввів в оману виконком Андріївської сільської ради, під час звернення про видачу свідоцтва про право власності, надав невірну інформацію приховавши про виділення йому в натурі певних приміщень та споруд, в наслідок чого отримав свідоцтво на ? частину всіх приміщень, у звязку з наступним.

Пунктом 2 спірного рішення від 31.05.2006 року передбачено: доручити начальнику МБТІ ОСОБА_8 замість свідоцтва на право власності на спадщину від 29.08.1991 року, рішення суду від 28.05.1992 року зареєструвати свідоцтво про право власності гр.. ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку № 9 по вул. Радянська в с. Андріївка.

Тобто, на момент розгляду заяви ОСОБА_2 та її вирішення, у представників виконкому Андріївської сільської ради було наявне рішення суду, яке вони дослідили та враховували під час винесення рішення, протилежне суду не доведено. Однак, як зазначалось вище, рішення суду від 28.05.1992 року не було належним чином виконане та відповідний поділ не був проведений, частки кожного власника не були виділені в окрему частку, тому рішення суду не могло створити для власників будинку будь-яких правових наслідків, змінити їх права власності.

Відповідно до п.п.10 п. б) ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування» в редакції станом на час винесення спірного рішення, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Андріївської сільської ради Одеської області не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що суперечать обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 112, 113, 117 ЦК Української РСР, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, яке втратило чинність 01.01.2013 року ст.ст. 10, 11, 174, 209, 213, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Андріївської сільської ради Одеської області, третя особа Комунальне підприємство «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту належності майна та визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: