АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2132/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 01.10.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_7, 28.07.2013 р. н., який проживає з позивачкою. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.01.2015 року шлюб було розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль марки ZAZ Lanos, 2011 року випуску, бежевого кольору, № кузова (VIN): Y6DTF69Y0B0276600, зареєстрований на імя ОСОБА_6

Відповідно до довідки ДАІ №13/11-1119 від 26.03.2015 року, зробленої на запит суду, позивачці став відомий факт, що даний автомобіль було зареєстровано на ОСОБА_8 (підстава довідка-рахунок Серії ВІА №365461 від 18.02.2014 року). До моменту звернення до суду позивачці не було відомо, що даний автомобіль було перереєстровано на іншу особу. Згідно висновку субєкта оціночної діяльності від 08.02.2016 року вартість автомобіля складає 148900 грн. Оскільки на даний час спірний автомобіль було продано, тому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль ZAZ Lanos, 2011 року випуску, бежевого кольору, № кузова (VIN): Y6DTF69Y0B0276600, та стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію в розмірі ? частини вартості автомобіля в розмірі 74450 грн., а судові витрати покласти на відповідача.

Під час розгляду справи позивачем було доповнено підстави позовних вимог, а саме про те, що вона з січня 2014 року фактично з відповідачем не проживала. Згідно довідки Управління державної автомобільної інспекції в Черкаській області від 26.03.2015 року вбачається, що станом на 25.03.2015 року за відповідачем транспортні засоби не значаться, а 26.03.2015 року даний автомобіль зареєстровано на його матір, але позивачка ні усної, ні письмової згоди не надавала на продаж даного авто.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації залишено без задоволення, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення суду, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни в частині стягнення судових витрат і до залишення без змін в іншій частині з наступних підстав.

Розглядаючи спір в частині поділу майна подружжя та стягнення грошової компенсації , судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В той же час, ухвалюючи рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судових витрат в сумі 3 тис. грн. за надання правової допомоги, суд першої інстанції, виходив з того, що граничний розмір витрат повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення у цивільній справі, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків мінімальної заробітної плати за годину її роботи і адвокат приймав участь в судовому засіданні 29.03.2016 року, 15.06.2016 року та 07.07.2016 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 1450 грн.

Висновки суду першої інстанції, в частині відмови у поділі майна подружжя та стягнення грошової компенсації на думку судової колегії, є вірними та відповідають обставинам справи та положенням норм матеріального права.

В той же час, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесених ним судових витрат в сумі 3000 грн., а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до зміни, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що сторони із 01.10.2011 року по 29.01. 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.. с. 5).

Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки ZAZ Lanos, 2011 року випуску, бежевого кольору, № кузова (VIN) Y6DTF69Y0B0276600, зареєстрований на імя ОСОБА_6, а згідно довідки рахунку ПП Автоком від 03.01.2013 року, автомобіль продано та зареєстровано за ОСОБА_6 ( а. с. 9).

Відповідно до довідки Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського району УДАІ УМВС №13/11-1119 від 26.03.2015 року за ОСОБА_6, станом на 25.03.2015 року, транспортні засоби не зареєстровано ( а. с. 8).

Відповідач в судовому засіданні пояснював, що на придбання автомобіля ним у своєї матері ОСОБА_8 було отримано в борг 6000 доларів США і даний факт в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9

Крім того, районним судом під час розгляду справи були досліджені оригінал розписки про взяття в борг у ОСОБА_8 коштів в сумі 6000 доларів США. Дана розписка ніким не оспорена та не визнана недійсною.

В подальшому, як пояснював відповідач, мати маючи потребу коштів на лікування своєї свекрухи мати попросила сина повернути дані кошти. Не маючи можливості повернути кошти, відповідач передав їй транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості і в подальшому мати продала автомобіль.

Відповідно до довідки-рахунку Серії ВІА №365461 від 18.02.2014 року, власником автомобіля ZAZ Lanos, 2011 року випуску, бежевого кольору, № кузова (VIN) : Y6DTF69Y0B0276600, стала ОСОБА_8 ( а. с. 10).

Відповідно особової картки на транспортний засіб, власником автомобіля станом на 16.06.2015 року став ОСОБА_10.

Посилання позивачки на те, що на момент передачі автомобіля матері відповідача їх шлюбні стосунки були припинені, спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами.

Таким чином районний суд зробив вірний висновок, що позивач володіла інформацією щодо передачі автомобіля матері відповідача.

Сукупність всіх зібраних та досліджених доказів судом першої інстанції, а також свідчення свідків та сторін свідчать саме про спільне проживання сторін разом на час переоформлення автомобіля.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові N 6-37цс11 від 20 лютого 2012 року, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Таким чином, суд першої інстанції зясував всі обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення сторін, дослідив всі фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, правильно встановив які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та правову норму яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшовши обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не було доведено вимоги про те, що кошти на придбання спірної автомашини були майном подружжя.

Так, відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 88 ЦПК України визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

В матеріалах справи є договір про надання правової допомоги між відповідачем ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_11П.( а. с. 38), квитанція про оплату послуг в сумі 4000 гривень (а.с.45), а також документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_11 ( а. с. 28-29) як фахівця у галузі права, однак відсутній розрахунок розміру витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, та відсутність розрахунку сплати відповідачем витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни тільки в частині стягнення судових витрат, а в іншій частині до залишення без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації - в частині стягнення судових витрат на правову допомогу змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :