Провадження № 2/521/4558/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В`ячеслава Борисовича до Територіальної громади в особі Одеської міської ради про визнання право власності в порядку спадкування, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіальної громади в особі Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 83,9 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Віри Фігнер,11 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 03.06.2015 року помер ОСОБА_2, батько позивача. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Віри Фігнер,11.
Померлому належав спірний житловий будинок, але оформити право власності він не встиг. Спадкоємцем за законом є позивач. У встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно не отримав, так як батько позивача не зареєстрував своєчасно своє право власності на спірний житловий будинок. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав.
Представник позивача надала до суду заяву про слухання справи за його відсутністю та на позовних вимогах наполягав у повному обсязі.
Представник відповідача, Територіальної громади в особі Одеської міської ради до суду не зявився, про місце, дату , час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.
У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду позивача та відсутність відповідача, суд постановляє заочне рішення.
Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
25 вересня 1962 року народився позивач по справі, відповідно до свідоцтва про народження, де батьком зазначений ОСОБА_2.
03.06.2015 року ОСОБА_2, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 415416 від 03 червня 2015 року, запис № 6091, у звязку з чим відкрилася спадщина на будинок загальною площею 83,9 кв. м., розташований за адресою: м. Одеса, вул.Віри Фігнер,11, який в цілому закінчений будівництвом на 100%, але не зданий в експлуатацію. Цей будинок належав ОСОБА_2, померлому 03 червня 2015 року, на підставі рішення виконкому Іллічівської райради м.Одеси за № 686 від 30.08.1956 р., дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м.Одеси за № 1304 від 27.11.1956 р. та договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, таким чином всі права та обов'язки по здачі будинку в експлуатацію переходить до спадкоємця.
У зв'язку з тим, що домоволодіння, а саме житловий будинок побудований до 05 серпня 1992 року, відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яке затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами та доповненнями) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва.
Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
У відповідності до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до технічного паспорту від 24.12.2015 року виданого на імя ОСОБА_1, житловий будинок розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Віри Фігнер,11, який в цілому складається: літ. «А» - житловий будинок, загальна площа 83,9 кв.м.; житлова площа 40,2 кв.м.; літ. «Б» - гараж; літ. «В» - літня кухня; літ. «Г» - навіс; літ. «Д» - сарай; № І-ІІ мостіння; №1-5 огорожа.
Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 06 червня 2015, на підставі ст. 1261 ЦК України, є тільки його син ОСОБА_1, позивач по справі. Що підтверджується копію спадкової справи наявної в матеріалах справи.
У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини. Однак у отримані свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно позивачу було відмовлено, у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрація на спірне майно, про що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 складено постанову від 25.01.2016 року за №11/02-31.
В Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, в п.5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Згідно з п. 6 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.
При цьому, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, у зв'язку зі смертю ОСОБА_2, померлого 03 червня 2015, відкрилась спадщина. Враховуючи, що позивач подав заяву про прийняття спадщину за правилами ч.1 ст.1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступив у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняв цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за законом.
На сьогоднішній момент позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки померлий за час свого життя не зареєстрував в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок під №11, розташований в м. Одесі по вулиці Віри Фігнер, який належав ОСОБА_2, померлому 03 червня 2015 року.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що іншої форми захисту прав спадкоємця на спадкове майно у вигляді будинку № 11 по вул. Віри Фігнерв м. Одесі, окрім визнання права власності на спадкове майно, позивач не має, а тому його позов про визнання права власності на спадкове майно має бути задоволено.
Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10-15, 60, 88, 215, 223 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 В`ячеслава Борисовича до Територіальної громади в особі Одеської міської ради про визнання право власності в порядку спадкування - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: