Провадження № 2/369/59/16
РІШЕННЯ

Іменем України

26.07.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що в лютому 2014 року вона з ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3, домовилась про продаж земельної площею 0,609 га розташованої у с. Лишня Макарівського району Київської області. Зазначена земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_3.

26.02.2014 року позивачем було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 500 доларів США у якості авансу в рахунок платежу за земельну ділянку. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем було написано розписку від 26.02.2014 р.

Позивач зазначає, що в подальшому власник земельної ділянки ОСОБА_3 втратив зацікавленість у відчуженні земельної ділянки, проте відповідач продовжувала утримувати суму авансу з незрозумілих на те підстав.

Позивач вказує, що 10 вересня 2015 року нею було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою терміново повернути грошові кошти.

Проте відповідач, уникає спілкування з позивачем та відмовляється повернути отримані грошові кошти.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просила суд: стягнути з ОСОБА_2, 09.05.1980 р. н. на її користь суму авансу в розмірі 11 992,29 грн.; проценти за користування грошовими коштами в розмірі 3 886,94 грн.; судові витрати в розмірі 551,21 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явилась. Звернулась до суду із клопотанням про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заперечення на позовну заяву, долучених до матеріалів справи.

Третя особа в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заперечення на позовну заяву, долучених до матеріалів справи

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи позов задовольняє з наступних підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Судом встановлено, що у лютому 2014 року між ОСОБА_5, що діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 04.07.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрована в реєстрі за № 220, та ОСОБА_1 була здійснена усна домовленість про подальшу купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,0609 га, розташованої за адресою: с. Лишня, Макарівського району Київської області, яка належить на праві власності ОСОБА_3

На підставі усної домовленості ОСОБА_1 передала відповідачу 500 доларів США в якості авансу в рахунок платежу за земельну ділянку, що підтверджується письмовою розпискою від 26.02.2014 р.

Як вбачається зі змісту розписки, загальна вартість земельної ділянки площею 0,0609 га, розташованої за адресою: с. Лишня, Макарівського району Київської області складає 2131 доларів США.

10 вересня 2015 року позивач надіслала на адресу відповідача вимогу претензію в якій просила в строк до 10 календарних днів повернути суму авансу у розмірі 500 доларів США яка безпідставно утримується протягом року.

Проте, у відповідач, уникає спілкування з позивачем та відмовляється повернули отримані грошові кошти.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних прав ових норм.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 627, ч. 2 ст. 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відовідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366, 525, 526, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 208, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,ІПН НОМЕР_2, суму авансу у розмірі 11 992,29 грн.; проценти за користування грошовими коштами в розмірі 3 886,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,ІПН НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційному порядку протягом десяти днів з дня, наступного за його проголошенням.

Суддя: Д.Д.Усатов