Справа № 224/311/14-ц
Провадження № 2/219/2569/2016
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 вересня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування витрат на поховання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на поховання в розмірі 4163,50 грн.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, щовона та відповідач є рідним сестрами та доньками спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які померли 24 лютого 2012 року. Стверджує, що понесла одноособово витрати на поховання батьків в розмірі 11 513,15 грн., з яких 3186,15 грн. відшкодовано Вуглегірською ТЕС, тому витрати в сумі 4163,50 грн. вважає такими, що підлягають віднесенню на відповідача, проте остання відшкодовувати зазначену суму у добровільному порядку відмовляється, що змусило звернутись з позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі з підстав недоведеності та необґрунтованості вимог. Вважає неналежним доказом понесення витрат на поховання записки в№17 від 27 лютого 2012 року, оскільки дата її складення не збігається з датою поховання. Крім того стверджує, що витрати на облаштування місця поховання шляхом встановлення та придбання памятника та огорожі не можна віднести до витрати на поховання оскільки, вони були здійснені після поміщення тіл у труну.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, заслухавши свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли 24 лютого 2012 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії І-НО № 585280 та № 585279, які видані виконавчим комітетом Миронівської селищної ради м. Дебальцеве Донецької області (а.с.11,12). Після їх смерті відкрилася спадщина.

Згідно довідки Вуглегірської ТЕС Публічного акціонерного товариства «Центренерго» № 07/1320 від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_5 15 березня 2012 року отримала матеріальну допомогу на поховання діда ОСОБА_3 в розмірі 3186,15грн. (а.с.10,85).

Крім того, згідно відповіді за запит суду Артемівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області від 13 травня 2015 року №4449/04 ОСОБА_5 отримала 2349 грн. допомоги на поховання ОСОБА_3 та 1969,62грн. на поховання ОСОБА_4; пенсія за лютий 2012 року на цих двох осіб тримана в повному обсязі (а.с.173).

Відповідно до довідки Миронівської ТЕС Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» № 86 від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_2 в березні 2012 року отримала матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_6 в розмірі 500 грн. (а.с.9,83).

З копій записки та товарних чеків вбачається придбання ОСОБА_1 ритуальних послуг на суму 6480 грн., памятника на суму 2710 грн. та продуктів харчування на суму 2323, 15 грн. (а.с.8, 13-17).

Допитаний при розгляді справи свідок сторони позивача, а саме її донька - ОСОБА_5, підтвердила факт, що позивач та відповідач є рідними сестрами, батьки яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли у лютому 2012 року. Також надала показання про те, що позивачем здійснювались витрати на поховання в значних розмірах, а саме на: поховання, памятник, продукти харчування на поминальні обіди; підтвердила неприязні стосунки між сестрами; при цьому пояснила, що відповідач участі у похованні не приймала та будь-яких витрат не понесла. Крім того, свідок ОСОБА_5 підтвердила той факт, що дійсно отримувала за дорученням матері, ОСОБА_1, матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_3 та поховання ОСОБА_4 в сумі 3186,15грн., в сумі 1969,62грн. та в сумі 2349 грн. Також пояснила, що пенсію за лютий 2012 року отримали останні особисто ще за життя.

Допитаний при розгляді справи свідок сторони відповідача, а саме її чоловік ОСОБА_7, підтвердив факт, що позивач та відповідач є рідними сестрами, батьки яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли у лютому 2012 року. Також надав показання про те, що бачив особисто, як позивач вийняла із шафи батьків гроші у сумі 8000грн., які забрала собі з мотивів необхідності витрат на поховання. Також зазначив, що ОСОБА_8 сама не допускала його та його дружину приймати участі в організації поховання батьків.

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

З матеріалів справи та пояснень сторін та показань свідків убачається, що позивач - ОСОБА_1, та відповідач - ОСОБА_2, є рідними сестрами та спадкоємицями щодо майна померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Як уже встановлено судом, позивачем було здійснено витрати на отримання ритуальних послуг на суму 6480 грн., придбання памятника на суму 2710 грн. та продуктів харчування на поминальні обіди на суму 2323, 15 грн.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо неналежного підтвердження понесення витрат в частині витрат на отримання ритуальних послуг на суму 6480 грн., а саме записки (чека) №17 від 27 лютого 2012 року. Відповідач в обґрунтування заперечень посилалась на розбіжність дат поховання (24 лютого 2012 року) та чеку (27 лютого 2012 року). Проте, з записки (чека) №17 від 27 лютого 2012 року вбачається, що вона складена (видана) ОСОБА_1 для підтвердження придбання товару та послуг з поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скріплена печаткою Приватного підприємства «Статус» та засвідчена підписом директора і, на переконання суду, є належним та допустимим доказом підтвердження понесення витрат на поховання та їх розміру.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно положень ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Водночас відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання, поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача витрат на продукти харчування для проведення поминальних обідів.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.2 Закону «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого включає також облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, в зв'язку з чим витрати на встановлення огорожі на місці поховання відносяться до витрат на поховання, які зобов'язані відшкодувати спадкоємці померлого відповідно до ст. 1232 ЦК України.

Зазначеним спростовуються заперечення відповідача в цій часті.

Відповідно до роз'яснення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати на придбання та облаштування пам'ятника на місці поховання спадкодавців на загальну суму 2710 грн. (а.с. 13).

Відповідачем в цілому не заперечується розумність та необхідність таких витрат,отже у суду немає підстав для сумнівів щодо фактичної вартості памятників та їх установки, а тому на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не перевіряє граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості та приходить до висновку, що ці витрати теж мають бути покладені на всіх спадкоємців.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Враховуючи, що пенсії померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за лютий 2012 року отримані останніми ще за життя, що не заперечувалось сторонами та підтверджується показаннями свідків, суд вважає, що за її рахунок не підлягають відшкодування витрати на поховання померлого.

Водночас показання свідка відповідача ОСОБА_7 про факт отримання позивачем грошів батьків у сумі 8000грн. з мотивів необхідності витрат на поховання, не можуть бути покладені судом в основу рішення без підтвердження іншими доказами, отже встановити будь-які обєктивні фактичні дані в цій частині за показаннями свідків неможливо.

З огляду на викладене, вимоги про відшкодування витрат на отримання ритуальних послуг на суму 6480 грн. та придбання памятника на суму 2710 грн. підлягають задоволенню частково в розмірі 1092,17 грн. з урахуванням отримання позивачем матеріальної допомоги на поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4В в розмірі 3186,15грн., 1969,62грн. та 2349 грн.; відповідачем на поховання ОСОБА_6 в розмірі 500грн. (3186,15 грн.+ 1969,62грн.+ 2349 грн.+ 500 грн. : 2 = 4002,84 грн. 500 грн. = 3502,84 грн.), і пропорційного розподілення між спадкоємцями (6480 грн. + 2710 грн. = 9190 грн. : 2 = 4595 грн. 3502,84грн. = 1092, 17 грн.).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано переконливих доказів на підтвердження заперечень, судом доводи відповідача до уваги не приймаються.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання в розмірі 4163,50 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на поховання спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1092, 17 грн.

У частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання в розмірі 3071,34 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат судовий збір у розмірі 63, 90 грн.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 19 вересня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська