Справа № 203/4017/16-ц
Провадження № 2/0203/1331/2016
28.10.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
30 серпня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось КП «Дніпроводоканал» ДМР через свого представника ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є споживачем послуг по водопостачанню та водовідведенню, проте своїх обовязків щодо оплати вказаних послуг не виконує, має заборгованість яка станом на 01 червня 2016 року становить 6 444,65 грн. Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про погашення заборгованості, проте вона була проігнорована, тому позивач просить в судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 6 444 грн. 65 коп., та стягнути судові витрати по справі (а.с.2).
Представник позивача в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До канцелярії суду подав заяву в якій просив розглянути дану справу без участі представника, позовні вимоги викладені в позові підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Відповідач у судові засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 08 лютого 2000 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.11).
Позивач здійснює послуги з надання водопостачання та водовідведення АДРЕСА_1.
За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обов'язкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обов'язковою умовою щодо виникнення прав та обов'язків сторін такого правочину.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за послуги водопостачання та водовідведення.
Відповідач має відкритий на своє імя, як споживача, особовий рахунок, за яким отримує від КП «Дніпроводоканал» ДМР, як водопостачальника, послуги з водопостачання та водовідведення за вищевказаною адресою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 7).
Доказів того, що відповідач здійснив дії щодо припинення водопостачання та водовідведення належного йому житла, як це передбачено п.п. 23 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (з наступними змінами та доповненнями) не надано.
Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача за адресою: АДРЕСА_2 наявна заборгованість по водопостачанню та водовідведенню, яка за період з 1999 року по 2016 рік становить 6 444 грн. 65 коп. (а.с.7).
Позивачем на адресу відповідача направлялось досудове повідомлення, в якому позивач просив оплатити суму боргу в розмірі 6 444,65 грн. (а.с.4-5).
Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача вказаної заборгованості, суд враховує наступне.
Як вже було встановлено, відповідач зареєстрований в вказаній вище квартирі з 2000 року, тобто, лише з даного часу між сторонами виникли фактичні відносини щодо надання/отримання послуг з водопостачання та водовідведення. Доказів того, що відповідач мав якесь відношення до вказаної квартири та отримував послуги від позивача за 1999 рік до матеріалів справи не надано, тому суд не вбачає підстав для стягнення суми боргу за 1999 рік.
Вирішуючи питання щодо стягнення боргу за період з 2000 року по 2004 рік суд виходить з наступного.
За вказаний вище період діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (надалі ЦК 1963 року), який 31 грудня 2003 року втратив чинність.
Статтею 71 ЦК 1963 року був встановлений загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), три роки.
Відповідно до ст. 76 ЦК 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги по оплаті його послуг за період з 2000 року по 2016 рік, тобто частина вимог заявлена за той період коли діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, разом з тим, позивач звернувся до суду лише в 2016 році.
Згідно наданого позивачем розрахунку, позивачем не вносились за вказаний вище період кошти за оплату послуг водопостачання та водовідведення.
Згідно ст. 75 ЦК 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.
Таким чином суд приходить до висновку про необхідність застосування строків позовної давності та відмові у задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу, строк позовної давності за якими сплив станом на 31 грудня 2003 року.
Застосування строків позовної давності щодо вимог, строк позовної давності за якими не сплив станом на 01 січня 2004 року, без заяви сторін є неможливим, оскільки відповідно до норм Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, застосування строків позовної давності можливе лише за заявою сторони.
Згідно розрахунку заборгованості, сума боргу, строк позовної давності за яки не минув на 01 січня 2004 року, і по час звернення до суду становить 6 386,88 грн.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказів того, що відповідачка здійснює оплату за вказані вище послуги до матеріалів справи не надані, тому суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення в розмірі 6 386,88 грн.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду справи сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача пропорційно до частини задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом Української РСР 1963 року, ст. 901 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,
Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя С.В. Єдаменко