Справа № 344/5356/15-ц
Провадження № 22-ц/779/499/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення з житлового приміщення з наданням іншого житлового приміщення, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що сім'я ОСОБА_2 безпідставно проживає у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1. Зокрема останні не перебувають із заводом у трудових відносинах, не стоять на квартирному обліку та не мають ордера для вселення.

Крім того, на підставі рішення Івано-Франківського міського суду видані виконавчі листи від 06.05.2010 року по справі №2-288/2010, які перебувають на виконанні в ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції. Вимогою державного виконавця від 06.02.2015 року було зобов'язано позивача звернутись до суду із позовом про виселення сім'ї ОСОБА_2 із вищевказаної квартири.

Уточнивши позовні вимоги (а.с.68-69), ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» просив суд виселити сім'ю ОСОБА_2 з житлового приміщення по АДРЕСА_1 з наданням іншого житлового приміщення в даному житловому будинку, а саме кімнати № 301,302,303, які знаходяться на 3-му поверсі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2015 року позов ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» задоволено.

Вирішено виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з наданням іншого житлового приміщення - кімнат № 301,302,303, які знаходяться на 3-му поверсі в будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин справи.

На думку апелянта, судом не враховано те, що він з 1985 року разом з сім'єю проживає в будинку АДРЕСА_1. З 04 березня 1985 року по 22 липня 2013 року перебував у трудових відносинах з ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод». Стаж роботи становить більше 28 років. Дружина апелянта - ОСОБА_3 з вересня 1988 по листопад 2001 року (понад 13 років) також працювала на заводі і була звільнена у зв'язку з призначенням пенсії по інвалідності.

На підставі протоколу №5 від 06.09.2010 року адміністрацією заводу було затверджено список квартиронаймачів та виділено сім'ї апелянта квартиру №57 загальною площею 84,6 м.кв. у будинку по АДРЕСА_1 міської ради від 28.10.2010 року вищевказаний будинок, який належав ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», передано у комунальну власність територіальної громади міста та передано на баланс ЖЕО №6.

ОСОБА_2 вважає, що він із см'єю тривалий час проживає у спірній квартирі на законних підставах, тому рішення суду про їх виселення є помилковим.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення суду, а провадження у справі закрити.

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради також подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішенням суду вирішено питання про права та обов'язки установи, однак до участі у справі не залучено.

Апелянт вказав, що на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 28.10.2010 року житловий АДРЕСА_1 передано у комунальну власність територіальної громади міста і передано на баланс ЖЕО №6.

Отже, вищевказаний будинок є власністю територіальної громади, однак виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не було залучено до участі у справі.

Крім того, необґрунтованим є висновок суду щодо правового статусу спірного житлового приміщення та застосування до спірних правовідносин Примірного положення про гуртожитки від 03.06.1986 року.

Так, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.04.2004 року надано дозвіл ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на переобладнання власного гуртожитку на АДРЕСА_1 під житловий будинок.

Рішенням виконкому від 22.06.2004 року внесено зміни до попереднього рішення та дозволено ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» переобладнати власний гуртожиток по вул.Новій,5 під службовий готель (перший поверх), гуртожиток для малих сімей (другий та третій поверхи), житловий будинок (четвертий - п'ятий поверхи).

Згідно сертифікату відповідності від 25.10.2010 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, вищевказаний будинок прийнятий в експлуатацію. Позивачем не надано суду жодних доказів про те, що будинок чи спірне жиле приміщення призначені для використання як гуртожиток, проживання у яких регулюється спеціальними нормами законодавства.

Апелянт звертає увагу на те, що відповідачі підставно проживають у спірному приміщенні, оскільки ОСОБА_2 працював на заводі 28 років, а його дружина 13 років.

Апелянт зазначає, що протоколи стосовно надання житла сім»ї ОСОБА_2 були визнані судом недійсними не внаслідок неправомірних дій останніх, а внаслідок дій інших осіб, в тому числі і позивача. Також оспорюваним рішенням суду сім'ю ОСОБА_2 виселяють з кімнати №57 на 9-му поверсі загальною площею 84,6 кв.м. та надають кімнати №301,302,303 на 3-му поверсі загальною площею 35,2 кв.м., що є порушенням ст.113 ЖК України.

Посилаючись на вказані обставини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта - виконкому Івано-Франківської міської ради , вимоги скарги підтримала, просила її задоволити.

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з»явився.

Представник позивача апеляційні скарги не визнав, вважає їх необгрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_4- вимоги апеляційних скарг вважає обґрунтованими просить їх задоволити.

Третя особа - представник третьої особи ОСОБА_6 вимоги скарг заперечила просила відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу дії частини 2 статті 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Матеріалами справи встановлено, що за даними довідки ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» від 03.03.2015 року сім'я ОСОБА_4 у складі 4-х осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5) прописані АДРЕСА_2 (а.с.3). Фактично сім»я ОСОБА_5 займає житлове приміщення-квартиру № 31 ( після реконструкції гуртожитку згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.06.2004 року №221в житловий будинок - квартира № 57). Дану обставину підтвердив в засіданні апеляційного суду ОСОБА_4

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.01.2010 року (справа №2-288/2010), яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-франківської області від 01.02.2012 року, зобов'язано ДП МО України «63 КЗЗ» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 житловими кімнатами на 9 поверсі гуртожитку про АДРЕСА_1 які внаслідок проведеної реконструкції складають цілісну квартиру №31 (а.с.5-6).

Згідно з вимогою ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 06.02.2015 року №1772 на виконанні у відділі перебувають два виконавчі листи № 2-288/2010 видані Івано-Франківським міським судом 06.05.2010 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 25.01.2010 року, про зобов'язання ДП МО України «63 КЗЗ» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 житловими кімнатами на 9 поверсі гуртожитку про АДРЕСА_1, які внаслідок проведеної реконструкції складають цілісну квартиру №31. ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» було зобов'язано усунути перешкоди шляхом звернення до суду з позовом про виселення сім'ї ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

У зв'язку з наведеними обставинами ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» 09.04.2015 року звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення з наданням іншого житлового приміщення.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ордеру на квартиру № 57 (до реконструкції № 31) не мають, на черзі не перебувають , а право на спірну квартиру належить сім»ї ОСОБА_8. Тому суд вирішив виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з наданням іншого житлового приміщення - кімнат № 301,302,303, які знаходяться на 3-му поверсі в будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, Рішенням Івано-Франківської міської ради від 28.10.2010 року № 281-LVIII житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 1980,3 кв.м., загальною площею 4875,30 кв.м., балансовою вартістю 4387870 грн., який належить ДП МОУ «63 котельно-зварювальний завод» прийнято до комунальної власності територіальної громади міста на баланс ЖЕО-6.

Згідно з Рішенням Івано-Франківської міської ради від 14.08.2014року за № 1492-47 внесено зміни у п.1 рішення LVIII сесії міської ради від 28.10.2010року та викладено в наступній редакції: АДРЕСА_1 житловою площею 1980,3кв.м., загальною площею 4875,30 кв.м., балансовою вартістю 4387870грн. , який належить ДП МОУ « 63 котельно-зварювальний завод» передати на баланс КП» Єдиний розрахунковий центр».

Отже, при вирішенні спору про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд вирішив питання щодо прав Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, оскільки наведеними рішеннями будинок № 5 передано у власність територіальної громади міста, проте останнього не було залучено до участі у справі.

Зважаючи на те, що на стадії апеляційного провадження, колегія суддів не наділена повноваженням щодо залучення сторін до участі в справі, як і скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд, то відповідно до положень ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Тому апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення зі скасуванням рішення суду, а в позові слід відмовити з наведеної підстави.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2015 року скасувати, в позові ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення з наданням іншого житлового приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

Соколовський В.М.