Ухвала

іменем україни

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

Савченко В.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт Центр», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсними результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна, договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29 листопада 2013 року, укладеного між нею, як продавцем та ОСОБА_4, як покупцем вона продала, належну їй квартиру АДРЕСА_1 за ціною 260 100 грн. Зазначала, що вона є особою похилого віку, має поганий зір, а тому вона не читала текст документу, який вона підписує, вважала, що підписує договір, за умовами якого відповідач буде її доглядати та утримувати, а не договір відчуження квартири, коштів за даним договором не отримувала, договорів щодо оцінки належної їй квартири не укладала, звіт про оцінку майна та визначення ринкової вартості майна містить помилки щодо кількості кімнат в спірній квартирі та складений з порушенням норм закону.

Посилаючись на викладене, просила: визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати недійсним та скасувати результати оцінки майна наведеної вище квартири, здійсненої ТОВ «Експерт Центр» 25 жовтня 2013 року; визнати недійсним та скасувати з моменту складення звіт про визначення ринкової вартості майна даної квартири; визнати недійсним та скасувати висновок про визначення ринкової вартості майна спірної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний правочин відповідає положенням ст. ст. 203, 655 ЦК України; помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 29 листопада 2013 року між ОСОБА_3, як продавцем та ОСОБА_4, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, на за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Квартира, що відчужується, складається з однієї жилої кімнати, жилою площею 14,9 кв. м, загальною площею

28,30 кв. м.

Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу продаж вчинено за

260 100 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового розрахунку на поточний рахунок продавця. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутністю будь-яких претензій до покупця.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на вік, наявність істотних вад зору, внаслідок перенесених операціях на очах, відсутність волевиявлення на відчуження єдиного житла.

Мотивуючи рішення, суд зазначав, що при укладенні оспорюваного договору, позивач ОСОБА_3 вчинила ряд послідовних, узгоджених та усвідомлених дій, які були спрямовані на укладення нотаріально посвідченого правочину купівлі-продажу належної їй квартири, а саме: отримала довідку форми № 3; замовила оцінку ринкової вартості належної їй квартири, відкрила поточний рахунок в банку; уклала договір купівлі-продажу та отримала грошові кошти за продаж квартири. Зазначав, що позивач на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, недієздатною та обмежено дієздатною не визнавалась, опіка над нею не встановлювалась, офтальмологічною МСЕК за період з 2013 року по 2015 року не оглядалась.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним

За положенням ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз'яснення нотаріусом суті договоруне може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцеві та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору купівлі-продажу, тощо.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч. 1 ст. 229 та ст. ст. 203 і 655 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:Ю.Г. Іваненко
О.В. Кафідова

В.О. Савченко

О.В. Умнова