Провадження № 2/389/528/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

при секретарі - Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №18 по вулиці Шевченка у селі Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 02 жовтня 2001 року.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що 02 жовтня 2001 року помер її дід ОСОБА_4, який до дня смерті проживав у власносму будинку №18, по вулиці Шевченка в селі Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області. За життя дід на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів вказаний будинок їй. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотарусом їй відмовлено, оскільки будинок було побудовано у 1953 році, але його первинна реєстрація не проводилася і документ, який підтверджує право власності спадкодавця на нього відсутній. За таких обставин вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач як і її представник у судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради у судове засідання не зявилася, надіслала заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та просить розглядати справу без присутності їх представника.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не зявилась, подала заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 02 жовтня 2001 року (а.с.6).

Відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу ОСОБА_5 02 року 1999 року останній заповів ОСОБА_1 належний йому на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться в селі Дмитрівка по вулиці Шевченка, 18 (а.с. 5).

Згідно з довідкою ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4 з 1980 року до дня смерті був зареєстрований та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю дружиною ОСОБА_3, яка зареєстрована і проживає в цьому будинку і на даний час. Заповіт від імені ОСОБА_4 сільською радою не посвідчувався (а.с.7).

З довідки ОСОБА_2 сільської ради вбачається, що відповідно до погосподарського обліку сільської ради, ОСОБА_4 є власником житлового будинку №18, по вулиці Шевченка в селі Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області (а.с.8). Довідка характеристика свідчить про те, що ОСОБА_4 у 1953 році побудував житловий будинок №18 по вулиці Шевченка в селі Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області, але на той час не прийняв його в експлуатацію і не отримав документ, який підтверджує право власності на нього. Вартість будинку складає 27367 грн. (а.с.17). Наявність забудови за вказаною адресою підтверджується технічним паспортом (а.с.9-14). Про належність померлому ОСОБА_4 спірного будинку також свідчить довідка Знам'янського міжміського КП БТІ (а.с.15).

Згідно з матеріалами спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 19 лютого 2002 року за №81, з заявою про прияняття спадщини звернулась ОСОБА_1 Постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у зв'язву з відсутністю документу, що міг би підтвердити право власності та належності майна - житлового будинку №18 по вулиці Шкільна в селі Дмитрівка Знам'янського району Кірвооградської області,спадкодавцеві. Відомостей про те, що інші особи зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та що їм було видано свідоцтва про право на спадщину матеріали спадової справи не містять. (а.с.18).

Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27 вересня 2012 року, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (ОСОБА_5, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (ОСОБА_5, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З правової позиції Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 вбачається, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав.

Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Із цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.4,5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) дія норм цього кодексу не поширюється на спірні правовідносини, які виникли до набрання чинності кодексом і не мають продовжуваного характеру. Правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Тобто до вказаних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року.

Згідно зі ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов'язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 вказаного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно.

Враховуючи викладене, те, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства (будинок не є самовільним будівництвом), те що спадкодавець спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, а також те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач, яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування, після смерті діда ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174 ч.4, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №18 по вулиці Шевченка в селі Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області в порядку спадкування, після смерті діда ОСОБА_4, померлого 02 жовтня 2001 року.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Бердніковаа