АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц//791/98/16 Головуючий у першій інстанції Дорошинська В.Е.
Єдиний унікальний номер: 666/8042/14ц Доповідач Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Кузнєцової О.А.

Полікарпової О.М.

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 12 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та стягнення грошової суми та за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» про визнання недійсними договорів позики

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Херсонводпроект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та стягнення грошової суми.

Позивач зазначав, що 15 грудня 2013 року та 02 січня 2014 року ОСОБА_3 працюючи директором ПАТ «Херсонводпроект» уклав від імені товариства в своїх інтересах договори позики № 04/11 та 01/14, за якими отримав кошти на загальну суму 290700 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами.

Позивач вважає, що укладені договори позики є недійсними, оскільки відповідач, на час укладення цих договорів займав посаду директора ПАТ «Херсонводпроект», а тому не мав права вчиняти правочини від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах, тому просив суд з урахуванням збільшених позовних вимог від 25.02.2015 року визнати недійсними договори позики №04/11 від 15.12.2013 року та № 01/14 від 02.01.2014 року, укладені між Публічним акціонерним товариством «Херсонводпроект» та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 362297 грн.32 коп. з урахуванням індексу інфляції.

12.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект», в якому просив визнати оспорюванні договори позики недійсними не з підстав ч.3 ст.238 ЦК України, а з підстав, передбачених ст.234 ЦК України (фіктивний правочин), оскільки фактично грошові кошти йому не передавались, а тому позовні вимоги про стягнення з нього грошових коштів не підлягають задоволенню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.06.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» до ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір позики №04/11 від 15.12.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Херсонводпроект» та ОСОБА_3.

Визнано недійсним договір позики №01/14 від 02.01.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Херсонводпроект» та ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» 362297 грн.32 коп. в рахунок погашення заборгованості за договорами №04/11 від 15.12.2013 року та № 01/14 від 02.01.2014 року з урахуванням індексу інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» судові витрати в розмірі 4110 грн.18 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» про визнання недійсними договорів позики відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення, яким ПАТ «Херсонводпроект» в задоволенні позову відмовити, зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що висновок суду щодо відсутності в оспорюваних договорах ознак фіктивності, ґрунтується не на основі повно та всебічно з'ясованих судом обставинах справи, а на припущеннях, що суперечить ч.4 ст.60 ЦПК України.

Крім того, вказував, що висновки суду щодо підписання ним видаткових касових ордерів за 2013 рік є помилковим, оскільки суд дійшов до них без врахування його пояснень з цього приводу, а саме того, факту, що він не підписував такі видаткові касові ордери. Вважає, що такі його доводи повинні були б перевірені судом шляхом призначення судової експертизи, однак суд відмовив йому у задоволенні такого клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Херсонводпроект», суд першої інстанції вважав, що факт укладення договорів позики між позивачем та відповідачем підтверджується належними та допустимим доказами, та оскільки укладені правочини суперечать вимогам ч.3 ст.238 ЦК України дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог суд першої інстанції вважав заявлені вимоги безпідставними, оскільки ознаки фіктивності оспорюваних договорів відсутні.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.., а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.12.2013 року між ПАТ «Херсонводпроект» в особі ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту та приватної особи ОСОБА_3 було укладено договори позики №04/11 та № 01/14 від 02.01.2014 року, згідно яких ПАТ «Херсонводпроект» передає ОСОБА_3, як безпроцентну фінансову допомогу в сумі 116500 грн.00 коп. строком до 01.12.2014 року та в сумі 174200 грн.00 коп. строком до 31.12.2014 року.

Відповідно до п.2.1 спірних договорів займа грошові кошти видаються із каси кредитора боржнику.

На підтвердження отримання відповідачем коштів за спірними договорами позики позивачем надані видаткові касові ордери ПАТ «Херсонводпроект» №72 від 19.12.2013 р.; №73 від 24.12.2013 р., №74 від 26.12.2013 р., №75 від 30.12.2013 р.; видаткові касові ордери від 03.01.2014 року; від 09.01.2014р.; 24.01.2014р., 05.02.2014 р., 26.02.2014 р., 27.02.2014 р., 28.02.2014 р., 05.03.2014 р., 07.03.2014 р., 17.03.2014 р., 24.03.2014 р., 26.03.2014 р., 18.04.2014 р., 25.04.2014 р., 29.04.2014 р., 16.05.2014 р., 23.05.2014 р., 17.06.2014 р., 20.06.2014 р., 08.07.2014 р., 11.07.2014 р., 04.08.2014 р., 11.08.2014 р.

Із висновку судово - почеркознавчої експертизи №458/02 від 04 липня 2016 року, проведеної відповідно до ухвали апеляційного суду Херсонської області від 29.07.2015 року за клопотанням відповідача, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3, розміщені в графі «підпис» у наданих на експертизу документах:

-видаткових касових ордерах ПАТ «Херсонводпроект» №72 від 19.12.2013 року; №73 від 24.12.2013 р., №74 від 26.12.2013 р., №75 від 30.12.2013 р. виконані не самим ОСОБА_3, а іншою особою (особами). Досліджені підписи виконанні з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_3

Пленум Верховного Суду України у п.8 своєї постанови від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібно його передача.

На підставі викладеного, враховуючи, відсутність інших доказів, підтверджуючих отримання відповідачем коштів в сумі 116500,00 грн. за договором позики №04/11 від 15.12.2013 року, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений договір позики є неукладеним, оскільки не відбулося передачі майна, визначеного умовами договору, а саме коштів в сумі 116500,00 грн., а тому такий договір не може бути предметом вимог про визнання його недійсним.

За таких обставин, ні позовні вимоги ПАТ «Херсонсводпроект», ні зустрічні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору позики № 04/11 від 15.12.2013 року недійсним не можуть бути задоволенні.

Щодо іншої частини позовних вимог ПАТ «Херсонводпроект» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України органи чи інші особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов'язанні діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст.238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як вбачається із договору займа №04/14 від 02.01.2014 року, від імені ПАТ «Херсонводпроект» він підписаний ОСОБА_3, який на час укладення зазначеного договору був директором підприємства.

За умовами зазначеного договору, кредитор передає в порядку без процентної фінансової допомоги кошти в сумі 174200,00 грн., які видаються із каси кредитора, на підтвердження чого позивачем надані видаткові касові ордери від 3 січня 2014, 09.01.2014р.; 24.01.2014р., 05.02.2014 р., 26.02.2014 р., 27.02.2014 р., 28.02.2014 р., 05.03.2014 р., 07.03.2014 р., 17.03.2014 р., 24.03.2014 р., 26.03.2014 р., 18.04.2014 р., 25.04.2014 р., 29.04.2014 р., 16.05.2014 р., 23.05.2014 р., 17.06.2014 р., 20.06.2014 р., 08.07.2014 р., 11.07.2014 р., 04.08.2014 р., 11.08.2014 р.

В силу ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи відповідача про те, що він підписав бланки зазначених вище видаткових касових ордерів, які не були заповненні позбавленні правового обґрунтування, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами, а посилання відповідача на свідчення свідка не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводиться письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Доводи відповідача про те, що він не отримував коштів за спірним договором займу від 02.01.2014 року спростовані матеріалами справи, а саме видатковими касовими ордерами, які підписані особисто ОСОБА_3

А той факт, що відповідач не зазначив у видаткових касових ордерах у графі "одержав" суму отриманих коштів прописом, не спростовує факт отримання ним цих коштів.

Крім того, слід зазначити, що суми коштів виданих із каси підприємства відповідачу зазначені у видаткових касових ордерах цифрами і не відрізняються від сум зазначених прописом.

Отже, факт отримання відповідачем коштів із каси підприємства підтверджений письмовими доказами, а саме первинними документами - видатковими касовими ордерами.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що він не підписував видатковий касовий ордер від 3 січня 2014 року про отримання ним 1000.00 грн. за спірним договором займа, є такими, що заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається із оглянутого в судовому засіданні апеляційного суду оригіналу зазначеного ордеру вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 у зазначеному видатковому касовому ордері нанесено факсимільним кліше.

Відповідно до абзацу першого пп. 2.5 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. № 168/704 (надалі - Положення), документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Спеціальний закон, який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні є Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Нормами цього Закону застосування факсиміле для підпису первинних документів не передбачено.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що за оспорюваним правочином від 02.01.2014 року відповідачем було отримано 173200.00 грн., які і підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат, то вони задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зустрічні позовні вимоги про визнання договору займа від 02.01.2014 року фіктивним не можуть бути задоволенні, оскільки судом встановлено, що на виконання правочину було передано майно, що виключає можливість кваліфікувати такий правочин як фіктивний.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без повного зясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Херсонводпроект» та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав вище зазначених.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду понесені витрати, що документально підтверджені на сплату судового збору, в сумі 4110,18 грн. (а.с.4,77,78), позовні вимоги задоволенні частково на 47%, то на користь позивача з відповідача слід стягнути 1964 грн. 66 коп. судових витрат, що є пропорційними до розміру задоволених позовних вимог. На користь відповідача з позивача слід стягнути 5344 грн.42 коп. понесених ним судових витрат в суді апеляційної інстанції, що складаються із оплати судової експертизи та судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203,215,ч.3 ст.238 ЦК України, ст. ст. 303,307,309 ЦПК України колегія судді

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 12 червня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та стягнення грошової суми задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики №01/14 від 02.01.2014 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Херсонводпроект» та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» 173 200 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» судовий збір в розмірі 1964,66 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5344,42 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Херсонводпроект» про визнання недійсними договорів позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис

Судді: підпис підпис

З оригіналом згідно

Копія рішення оформлена 05 вересня 2016 року

Рішення набрало законної сили 31 серпня 2016 року

Суддя Л.В Базіль

Секретар с/з О.В Прушинська