Справа № 591/7699/15-ц
Провадження № 2/591/279/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі -Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3-ї особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 02.07.2013 року за ним було визнано право власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21103 д/н НОМЕР_1, а інша ? частина цього автомобіля була залишена у власності його колишньої дружини ОСОБА_3 При зверненні у 2015 році до органів ДАІ він дізнався, що спірний автомобіль був відчужений у 2014 році відповідачу. Зазначив, що належний йому автомобіль вибув з його володіння поза його волею, а тому він має право на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України вимагати його з чужого незаконного володіння. Просить витребувати у відповідача вказаний автомобіль та передати його йому в десятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили, скасувавши перереєстрацію спірного автомобіля на відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Відповідач та його представник позов заперечили та пояснили, що спірний автомобіль був придбаний за 28000 грн. відповідачем у ОСОБА_4, якій діяв на підставі довіреності від власника автомобіля. При цьому він не знав та не міг знати про те, що представник власника автомобіля не мав право його відчужувати. Зазначили, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна та він не може бути у нього витребуваний.

ОСОБА_4 пояснив, що в осені 2012 року він придбав спірний автомобіль ВАЗ 2110 у м. Конотоп у незнайомих чоловіків, які діяли на підставі довіреності від власника цього автомобіля. Після чого, він їздив у м. Шостка до власника автомобіля - ОСОБА_3, яка видала йому довіреність на цей автомобіль. У 2014 році він вирішив продати автомобіль ВАЗ, хлопці з стоянки знайшли йому покупця. Покупець (ОСОБА_2) оглянув автомобіль разом ОСОБА_5, а через декілька днів він продав цей автомобіль ОСОБА_2. При переоформленні автомобіля в ДАІ ніяких претензій до документів не було.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02.07.20113 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, виконавчого комітету Шосткинської міської ради, третя особа: орган опіки та піклування про визначення членом сім'ї, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, узаконення перепланування будинку, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Шосткінська товарна біржа про визнання правочинів щодо відчуження спільного майна подружжя у вигляді автомобілів недійсним та права власності на 1/2 частку в кожному з автомобілів за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на ? частину автомобіля ВАЗ21103 д/н НОМЕР_1, а інша ? частина спірного автомобіля залишена у власності ОСОБА_3

Як вбачається з копії довіреності (а.с. 49), ще до постановлення вказаного судового рішення ОСОБА_3, як титульний власник спірного автомобіля, видала на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила вказаних осіб, в тому числі, на відчуження спірного автомобіля.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що наведена довіреність була відкликана або визнана недійсною суду не надано.

Також встановлено, що 11 березня 2014 року, діючи на підставі зазначеної вище довіреності, ОСОБА_4 продав спірний автомобіль відповідачу за 28000,28 грн., що підтверджується копією довідки рахунку (а.с. 35).

Позивачем заявлений позов про захист права, яке позивач вважає порушеним, з посиланням на положення ч. 1 ст. 388 ЦК України - шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з висновку ВСУ у справі № 6-265цс16: «Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має права витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом»

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є в спільній сумісній власності , володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності , здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається , що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у справі 6-1203цс15:

«Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.»

В той же час, як вже встановлено судом, ОСОБА_4 мав право відчужувати спірний автомобіль, оскільки діяв за дорученням титульного власника майна на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач, якій придбав спірний автомобіль, діяв недобросовісно під час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів.

На підставі, суд вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 152, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя