№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8605/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - Передереєва В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 8 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі укладеного договору б/н від 30 березня 2012 року, ОСОБА_4 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач своєчасно позивачу грошові кошти не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 13723 грн.44 коп., яку і просив стягнути з відповідачки..

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 8 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» через свого представника Сокуренко Н.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судові засідання, призначені на 29 червня 2016 року, 27 липня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 2 листопада 2016 року відповідачка ОСОБА_4 не з'являлася, про день та час розгляду справи повідомлялася за останнім відомим місцем проживання, а також через житлово-експлуатаційну організацію по місцю проживання, причини своєї неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Передереєв В.Г. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 30 березня 2012 року між банком і ОСОБА_4 було укладено договір без номеру, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 1733 грн.95 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8259 грн.80 коп., заборгованості за комісією та пенею в сумі 2600 грн., а також штрафи у розмірі 500 грн. і 629 грн.69 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності належними та допустимими засобами доказування заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.

Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши заяву від 30 березня 2012 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді ( а.с.6).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки відповідач не заперечувала укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів та не стверджувала, що не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які були додані позивачем до позовної заяви, здійснювала погашення кредитної заборгованості до 13 квітня 2013 року, відсутні підстави вважати про те, що відповідачка ОСОБА_4 не отримувала кредитні кошти.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 вересня 2014 року банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30 % на 34,8 %, а з 1 квітня 2015 року на 43,20 % і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінену процентну ставку.

Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Матеріали справи не містять даних про причини зміни банком розміру процентної ставки з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року, а також повідомлення відповідачки про зміну процентної ставки та погодження з нею даної дії.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають істотне значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідачки по кредитним зобов'язанням представником позивача у передбаченому ст.ст.10, 60 ЦПК України порядку ні суду апеляційної інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Наданий представником позивача до позовної заяви розрахунок викликає сумніви в його правильності, про що судом першої інстанції зазначено в рішенні суду, але представником позивача ні в апеляційній скарзі, ні в суді апеляційної інстанції такий висновок суду першої інстанції не спростований і доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості не надано.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, пред'являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен надати докази, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме положення ст.5 ЦПК України щодо рівності перед законом і судом, ч.3 ст.10 ЦПК України - змагальності сторін, ч.1 ст.11 ЦПК України - диспозитивності судочинства, а також ст.60 ЦПК України, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача по кредитним зобов'язанням, наданий позивачем до позовної заяви лише розрахунок заборгованості не дає можливості перевірити його правильність, - правильним є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 8 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: