Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/212/16 Головуючий у 1 інстанції: Ворожбянов А.М.
Провадження № 22-ц/778/3848/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_3 належав будинок № 3-б по вул. Островського в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. 03 червня 2005р. він домовився з ОСОБА_3 про купівлю будинку за ціною 5 500 гривень. Протягом періоду з 3 червня 2005р. по 15 листопада 2005р. він повністю виплатив обумовлену суму за вказаний будинок, що підтверджується письмовою розпискою, в якій зазначено, що ОСОБА_3 за проданий будинок отримала гроші в повному обємі. Оформити нотаріально правочин купівлі-продажу будинку вони з ОСОБА_3 не змогли, оскільки у нього бракувало грошей та в повній мірі не були зібрані всі документи, які є необхідними для нотаріального оформлення. З 03 червня 2005 року він разом зі своєю сімєю став проживати у вказаному будинку, здійснив його капітальний ремонт, провів до будинку водогін, електричне постачання, зробив огорожу, здійснив інші покращення. За надання комунальних послуг ним регулярно сплачувались кошти і на даний час заборгованості по ним не має. Вважає, що він протягом 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє будинком, тому у відповідності до вимог ст. 344 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на будинок 3-б по вул.. Островського в смт. Михайлівка.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив із відсутності підстав для набуття ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що наявною у матеріалах справи письмовою розпискою ОСОБА_3 про отримання грошей за будинок підтверджується факт добросовісного заволодіння ОСОБА_2 спірним житловим будинком; допитані у справі свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили факт відкритого та безперервного володіння ОСОБА_2 спірним будинком більше 11 років; добросовісність володіння підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, тому висновки суду суперечать цим матеріалам справи та вимогам ст. 344 ЦК України.

Проте з такими доводами апеляційної скарги погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державні реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об»єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст.

344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

У позовній заяві ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на будинок за набувальною давністю посилається на положення, передбачені статтею 344 ЦК України, а також на ті обставини, що фактично купив будинок у ОСОБА_3, за що його батько ОСОБА_7 сплатив відповідачу 5 500 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Далі позивач в позові вказує, що оформленню нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу перешкоджала відсутність грошей та відсутність повного пакету документів на будинок.

За таких обставин, суд дав правильну правову оцінку зазначеним обставинам і обґрунтовано визнав, що на дані правовідносини не поширюються вимоги ст. 344 ЦК України.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтовану відмову у позові, оскільки маються всі критерії, передбачені вимогами ст.. 344 ЦК України, тобто добросовісність заволодіння, відкритість та безперервність володіння ( строк володіння), що підтверджено здобутими у справі доказами, є неприйнятними.

Так, позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

З матеріалів справи вбачається, що будинок, який є предметом спору, належить відповідачу ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 13.02.1996р. та був зареєстрований у відповідності до чинного на той час законодавства у Михайлвському БТІ, про що мається реєстраційний напис ( а.с. 4а-5).

Фактично відслідковується зі справи, що позивач ОСОБА_2 не вважає себе володільцем чужого майна, оскільки вважає його придбаним на законних підставах за домашньою угодою його батьком від попереднього володільця ОСОБА_3, а договір нотаріально не посвідчено через брак коштів ( а.с. 4).

Проте, за вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність такого договору.

Тому для застосування ст. 344 ЦК України в даному випадку відсутні такі критерії як добросовісність заволодіння, оскільки позивачу відомо про те, що будинок батьком придбано за нікчемною угодою купівлі-продажу, яка не оформлена за браком коштів та у зв»язку з не оформленням повного пакету документів на будинок, що випливає з його позовної заяви. Крім того, заволодіння цим об»єктом сталося з волі попереднього володільця, але в незаконний спосіб через угоду, яка у відповідності до вимог ст. 220 ЦК України вважається нікчемною.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту права цивільного шляхом визнання права власності за набувальною давністю є помилковим, тому суд дійшов обгрнутованого та законного висновку про відмову у позові.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін рішення суду, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Дашковська О.В.

ОСОБА_8