АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1048/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Еккологія» про поновлення строку для звернення до суду, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Еккологія» про поновлення строку для звернення до суду, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом №13 від 1 березня 2012 року він був прийнятий на посаду двірника на дільницю №3 Придніпровського району на приватне підприємство «Еккологія».

За період з 1 березня 2012 року по вересень 2015 року у відповідача не було претензій до позивача щодо виконуваної ним роботи.

В вересні 2015 року старший майстер дільниці №4 Придніпровського району ОСОБА_7 декілька разів навідувався на територію, яку повинен прибирати позивач, в час коли до закінчення робочого часу ще залишалось декілька годин для виконання покладених обовязків, та предявляв претензії з приводу невиконання позивачем трудових обовязків.

В кінці жовтня 2015 року старший майстер дільниці №4 Придніпровського району ОСОБА_7 повідомив позивача про те, що його звільнено, з чим позивач не погодився і продовжував ходити на роботу до того часу поки працівники ПП «Еккологія» не почали перешкоджати йому у виконанні трудових обовязків.

Про імовірне звільнення позивача було повідомлено усно, з наказом про звільнення його не знайомили і повний розрахунок не проводився, трудова книжка не видавалась.

3 листопада 2015 року позивач звернувся до відділу кадрів із заявою , в якій просив повідомити причини не допуску до роботи і в цей же день отримав трудову книжку зі змісту якої довідався про звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, а копію наказу про звільнення отримав лише 5 листопада 2015 року.

З наказом про звільнення позивач не погоджується оскільки не порушував трудових обовязків і не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Такими діями відповідача позивачу завдано також моральної шкоди .

На підставі наведених обставин, позивач просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити місячний строк для звернення до суду.

Поновити ОСОБА_6 на посаді двірника на ПП «Еккологія».

Стягнути з ПП «Еккологія» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 150000 гривень.

В подальшому позивачем була уточнена вимога в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив стягнути 5382.72 гривни.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року поновлено строк на звернення до суду з позовом.

В задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивача звільнено правомірно і у відповідності до вимог закону.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом №13 від 1 березня 2012 року ОСОБА_6 прийнятий двірником на дільницю №3 Придніпровського району, що підтверджується копією трудової книжки.(а.с.4)

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Наказом №22 від 23 вересня 2015 року приватного підприємства «Еккологія» двірника ОСОБА_6 звільнено з роботи з 23 вересня 2015 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків по п.3 ст.40 КЗпП України.(а.с.34)

У вказаному наказі як підстави зазначено протокол зборів трудового колективу №17 від 23.09.2015 року, акти відмови від підпису, акти перевірки комісії, доповідна записка старшого майстра дільниці №4 ОСОБА_7, копії листа та телефонограм за 2015 рік.

Однак частина зазначених підстав не можуть підтверджувати дисциплінарний проступок, оскільки акт невиконання службових обовязків від 15 вересня 2015 року (а.с.39) був врахований при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6 наказом №21 від 16 вересня 2015 року (а.с.36), аналогічний стан з актом від 27 липня 2015 року (а.с.48) та із заявою ОСОБА_8 (а.с.51), які були враховані при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6 наказом №19а від 27 липня 2015 року (а.с.45), акти про відмову від ознайомлення та від підпису не є дисциплінарним проступком оскільки є правом, а не обовязком працівника, а доповідна записка майстра дільниці ОСОБА_7 від 21.09.2015 року (а.с.42) сама по собі не може підтверджувати факт порушення, оскільки згідно тексту даної доповідної записки факт невиконання службових обовязків зафіксований актом, який суду наданий не був.

Окрім цього скоєння дисциплінарного проступку яке виразилось в систематичному невиконанні без поважних причин трудових обовязків позивачем спростовується актами виконаних робіт (а.с.92-109), відповідно до яких територія прибирається щоденно і якісно, зауважень до двірників немає.

Дані акти спростовують покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7

Таким чином у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Частинами 1,2 статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середньоденна заробітна плата позивача складає 2947.8 гривень(заробіток за липень, серпень 2015 року) / 43 (кількість відпрацьованих робочих днів у липні, серпні 2015 року) = 68.55 гривень.

Станом на 12 травня 2016 року час вимушеного прогулу позивача складає 7 місяців 5 днів.

У відповідності до вимог п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача станом на день ухвалення рішення складає 7 (кількість повних місяців прогулу) Х (68.55 Х (43/2 середньомісячне число робочих днів)) = 10316.78 гривень + 5(кількість робочих днів за травень 2016 року) Х 68.55= 10659.53 гривень.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи те, що судом встановлено звільнення позивача без законної підстави, він є інвалідом 2 групи і в той же час працює, тому такі незаконні дії відповідача привели до моральних страждань позивача, а відтак йому було завдано моральної шкоди на відшкодування якої, з врахуванням принципу розумності та справедливості, суд визначає суму в розмірі 2000 гривень.

Згідно частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, трудову книжку ОСОБА_6 отримав але дата отримання її відсутня (а.с.75,76) з наказом про звільнення ОСОБА_6 не був ознайомлений , а засвідчена підписами ОСОБА_9 , ОСОБА_10, ОСОБА_7 відмова позивача від підпису наказу про звільнення суд оцінює критично, оскільки вказані особи є зацікавленими.

Так ОСОБА_9 є в.о. директора відповідача і особою яка видавала оспорюваний наказ, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 є працівниками відповідача та особами які складали документи які не відображали обєктивно обставини роботи позивача, про що суд зазначив вище.

Окрім цього з відмітки на наказі не можливо зрозуміти від чого відмовився позивач, а про можливість ознайомитися з наказом та отримати трудову книжку позивач звертався із заявою від 3 листопада 2015 року. (а.с.7)

Також стаття 233 КЗпП України визначає початок строку звернення до суду з дня вручення копії наказу, а не з дня ознайомлення, як вказано в акті від 23 вересня 2015 року.(а.с.35)

Тому колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, а відтак і відсутня необхідність в поновленні зазначеного строку.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..303,307,309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до приватного підприємства «Еккологія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_6 на посаді двірника приватного підприємства «Еккологія».

Стягнути з приватного підприємства «Еккологія» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10659 гривень 53 копійки.

Стягнути з приватного підприємства «Еккологія» на користь ОСОБА_6 на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 2000 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Еккологія» на користь держави судовий збір в сумі 1071 гривну 84 копійки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :