Номер провадження: 22-ц/785/2470/16
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Суворовська рай адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення права власності подружжя на знов збудовану домобудівлю,

встановила:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулась до ОСОБА_4.(далі - Відповідач), треті особи Суворовська рай адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення права власності подружжя на знов збудовану домобудівлю, за наступних обставин.

В 1980 році Відповідач - чоловік Позивача по договору купівлі - продажу від 08.07.1980 року придбав частину старої домобудівлі, яка була збудована більше ста років тому та складалася з однієї кімнати площею 14 кв.м.

Договір був нотаріально завірений Четвертою Державною нотаріальною конторою міста Одеси та зареєстрований в реєстрі № 1-1932 від 08.07.1980 року.

12 липня 1980 року цю придбану домобудівлю, яка складає 14/100 загальної домобудівлі за адресою: АДРЕСА_2, Відповідач зареєстрував на себе в ОМБТІ під № 5990, інвентарна справа № 4520 на праві приватної власності.

У 1983 році вказана будівля зруйнувалась. Позивач і Відповідач вимушені були зводити новий будинок. Старого фундаменту не залишилось, тому вони заклали новий фундамент.

При цьому вони мали дозволи місцевої влади від 19.05.1983 року на будівництво кухні, санвузла розміром 5,6 х 2,4 (м), від 01.09.1983 року дозвіл про переклад кухні площею 9,3 кв.м у житлове приміщення.

У зв'язку з цим, в новому будинку з'явились не кімната площею 14,38 кв.м (як було в старому ветхому будинку), а 2 кімнати площею 13,40 кв.м та 9,50 кв.м.

Висота стелі стала 3,0 м.

В старому будинку висота стелі була - 2,10 м.

В новому будинку сторони збудували в нежитлових приміщеннях необхідні для життя своєї сім'ї зручності: суміщений санвузел (ванна, туалет, вмивальник), коридор, кухня; провели водопровід, каналізацію (в старому ветхому будинку систем водопостачання та водовідведення не було), провели газифікацію в 1984 році після закінчення будівельних робіт в новому будинку. Новий будинок збудовано сумісними зусиллями подружжя.

Будинок в експлуатацію не зданий.

Таким чином, новозбудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 став об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, які перебувають в зареєстрованому шлюбі.

За викладених обставин Позивач просила встановити, що новозбудований будинок в 1984 році збудовано Позивачем і Відповідачем, які є подружжям та визнати за ними право спільної сумісної власності на цей будинок.

При уточненні позовних вимог Позивач просила встановити, що знов збудований будинок в 1984 році збудовано Позивачем і Відповідачем, які є подружжям. Питання визнання права власності просила залишити без розгляду.

Відповідач позов визнав.

Рішенням суду від 28.07.2014р. позов був задоволений частково. Було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 збудовано ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є подружжям. В іншій частині позов був залишений без розгляду.

На вказане рішення 20.11.2014р. подав апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якій він просить скасувати це рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

13.11.2014р. по справі було винесено додаткове рішення, яким було зазначено, що будинок АДРЕСА_1 збудовано в 1984р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є подружжям. (а.с.179).

04.12.2015р. ухвалою Суворовського районного суду було роз'яснено рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 липня 2014 року, і було зазначено, що будинок, який складається з двох кімнат, площею 13,3 м2 та 9,50 м2 за АДРЕСА_1 збудовано в 1984 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є подружжям та був збудований замість само зруйнованого будинку, площею 14,38 м2, котрий був розташований за той же самою адресою.

Ухвалою Суворовського районного суду від 14.12.2015р. було виправлено помилку в Рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року, та зазначено, що в рішенні суду замість «В 1980 році Відповідач - чоловік Позивача, по договору купівлі - продажу від 08.07.1980 року придбав стару домобудівлю, збудована більше ста років тому, яка складалася з однієї кімнати площею 14 кв.м.»; «У зв'язку з цим в новому будинку з'явились не кімната площею 14,38 кв.м (як було в старому ветхому будинку), а 2 кімнати площею 13,40 кв.м та 9,50 кв.м.», вказати вірно: 1) В старому зруйнованому будинку АДРЕСА_1 відповідно технічного паспорту замовлення 33/2242, інвентарна справа 4520 від 22.02.1983 р. була одна кімната площею 14,38 кв.м.; 2) У новозбудованому будинку АДРЕСА_1 з 1984 року одна кімната 9,3 кв.м., друга кімната 13,4 кв.м., відповідно технічного паспорту 2002 року та проекту «Укржилремпоект» 1984р. замовлення № 328.

Зазначені судові рішення ніким не були оскаржені, а тому набрали законної сили.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1989 року. (а.с.23).

Згідно договору купівлі-продажу від 08 липня 1980 року Відповідач купив 14/100 частин цілого домоволодіння в АДРЕСА_1 Домоволодіння в цілому складається з трьох одноповерхових кам'яних житлових будинків з надвірними господарчими спорудами та знаходилось у комплексі житлових будівель, розташованих за вказаною адресою. (а.с.5-6).

У 1983 році придбане відповідачем приватне житло, у складі якого була одна кімната, площею 14,38 кв.м., раптом самозруйнувалося.

Наступного року сім'я ОСОБА_4 змушена була звести собі нове житло, яке суттєво відрізняється від попереднього, а саме: наявністю фундаменту, зовнішніми розмірами, кількістю житлових кімнат, їх площею, висотою усіх знову збудованих приміщень, наявністю зручностей, змонтованих комунікаціями та газовим обладнанням, телефонізацією.

Однак, новозбудоване у 1984 році 2-кімнатне житло подружжям ОСОБА_4 так й не було здане в експлуатацію та й по сьогодні немає правового статусу власності, бо не є тотожнім з тим старим житлом, яке придбав відповідач ОСОБА_4 у 1980 році.

Крім того, новозбудований у 1984 році цей двокімнатний будинок має значні відмінності від попереднього старого (самозруйнованого) насамперед будматеріалами і вартістю будівлі, численними параметрами зовнішнього і внутрішнього характеру, житлово-комунальними зручностями. За реєстраційними документами це новозбудоване житло означено квартирою АДРЕСА_1 За цією адресою саме й означено житло подружжя ОСОБА_4 знов збудоване у 1984 році спільними зусиллями позивачки і відповідача.

До цього висновку суд першої інстанції дійшов на підставі даних витребуваної з БТІ ОМР інвентарної справи будівель за зазначеною адресою (а.с.72-148).

Внаслідок суттєвих розбіжностей новозбудоване у 1984 році житло сім'ї ОСОБА_4 не може складати 14/100 від усього комплексу житлових будівель за вказаною адресою, бо усі параметри цього об'єкту нерухомості значно збільшилися.

Тому Єдиною адресною конкретизацією житла сім'ї ОСОБА_4 є квартира АДРЕСА_1..

Цей об'єкт, не зданий в експлуатацію й по сьогодні, а тому не наділений статусом власності та жодним чином не міг бути предметом у будь-яких угодах. Цей факт в процесі розгляду справи одночасно визнали як позивач, так й відповідач.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що будинок, який складається з двох кімнат, площею 13,3 м2 та 9,50 м2 за АДРЕСА_1 збудовано в 1984 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є подружжям та був збудований замість само зруйнованого будинку, площею 14.38 м2, котрий був розташований за тією же самою адресою.

Реєстрація права власності Відповідачем була здійснена 17 грудня 2007 року в КП «ОМБТІ та РОН» на стару, зруйновану будівлю, так як нова не була введена в експлуатацію (а.с.7-8).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Більш того, представник апелянта - його мати ОСОБА_5, на запитання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 визнала, що дійсно після 1984р. будинок подружжя ОСОБА_4 збільшив свої розміри, збільшилась висота стелі до 3-х м., він був газифікований, проведено водопостачання, однак, на її думку, цей новий будинок був введений в експлуатацію, і в такому вигляді був в 2003р. подарований апелянту.

Також вона надала для огляду оригінал виписаного на ім'я ОСОБА_2 техпаспорту від 08.11.2012р., в якому дійсно зазначені вищевказані перебудови і збільшення спірного майна.

Посилання апелянта на те, що суд неправильно застосував норми матеріального закону щодо спільної власності подружжя не можуть бути взяті до уваги, так як суд не вирішував питання щодо визнання права спільного майна подружжя чи спільної сумісної власності, судом лише встановлювався факт спільного будівництва подружжям зруйнованого житла.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф.Парапан

В.О. Панасенков