Номер провадження: 22-ц/785/6087/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській В.К.,

за участю: представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Громадської організації «Регіональна громадська організація розвитку громадського суспільства «Громадська організація Північного регіону» - ОСОБА_5, на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Громадської організації «Регіональна громадська організація розвитку громадського суспільства «Громадська організація Північного регіону», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок поширення недостовірної інформації, що порушує право на повагу честі, гідності, ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

09 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Регіональна громадська організація розвитку громадського суспільства «Громадська організація Північного регіону» (далі ГО «Громадська організація Північного регіону»), який остаточно уточнив 30 березня 2015 року в частині підстав позову та кола відповідачів, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 вересня 2015 року на веб-сайте в мережі Інтернет http://www.ria-pivnich.info Інформаційного агентства «Північ-Інфо» «Громадська організація Північного регіону» та на веб-сайті http://www.ananiev.net.ua була розміщена стаття під назвою «Сепаратизм, державний заколот чи передвиборна агітація по-ананьївськи?». Згідно рапорту начальника СКЗ Ананьївського РВ ГУМВС України майора міліції ОСОБА_8 21 вересня 2015 року під час моніторингу інтеренет-сайту виявлена зазначена стаття, в якій, зокрема зазначалось, що голова Ананьївської районної ради ОСОБА_3 09 вересня 2015 року під час звітно-виборчих зборів районної ветеранської організації висловлював антиукраїнські слова та стверджував, що усі присутні, сумують за колишнім режимом Радянського Союзу. Співробітниками Міжрайонного відділу Служби безпеки України в Одеській області була здійснена перевірка зазначених фактів та опитано осіб які були присутні на зібранні 09 вересня 2015 року щодо зазначених в рапорті фактів та які стосуються його особисто, але вказані в статті факти не підтвердились.

11 жовтня 2015 року на веб-сайті в мережі Інтернет http://www.ria-pivnich.info Інформаційного агентства «Північ-Інфо» «Громадська організація Північного регіону» була розміщена стаття аналогічного характеру під назвою «Оппозиционный блок» в Ананьевскому районе путем давлення на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на виборах 25 октября». Зокрема, в статті зазначено, що «начальник отдела культуры Ананьевской районной государственной администрациии ОСОБА_9, угрожая увольнением с работи, в приказном порядке потребовал от заведующей Долинской центральной библиотеки снять свою кандидатуру с кандидатов в депутаты Ананьевского районного совета. ОСОБА_10 баллотируется в депутати Ананьевського районного совета от «Народной партии». Как вияснилось позже, такую каманду травить свою подчиненную, он получил от председателя Ананьевського районного совета ОСОБА_11», а также: «На пути к цели ОСОБА_12 не брезгует ничем, будучи абсолютно уверенним в своей «бессмертности» и безнаказанности, он дает команды на шантаж и запугивание тех, кто посмел осушаться и стать конкурентом его людям в округах».

12 жовтня 2015 року на веб-сайті http://www.ria-pivnich.info розміщена стаття «Микола Балан» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну,ну!». 18 жовтня 2015 року на названому веб-сайті розміщена стаття «Народна мудрість на заборах м. Ананьїва, або правда проходить через стіни і забори». 12 січня 2016 року на названому веб-сайті розміщена стаття під назвою «мемуари «барана».

Відповідно до даних реєстратора доменних імен та веб-сайтів ТОВ «Хостінг Україна» веб-сайт http://www.ananiev.net.ua зареєстрований на відповідача ОСОБА_6, веб-сайт http://www.ria-pivnich.info - на відповідача ОСОБА_7.

Поширена в статтях інформація є негативною та образливою для нього, принижує його честь, гідність та завдала значну шкоду його ділової репутації, ця негативна інформація образила його як громадянина України, як депутата місцевої ради та, на час її поширення, як обраного голови Ананьївської районної ради Одеської області. Вислови в статті формують негативне уявлення у громадян, мешканців Ананьївського району, про те, що він, нібито проти України, нібито порушує присягу державного службовця, та закликає до протизаконних дій призивів до повалення конституційного ладу України, про те, що він діє незаконними засобами та тисне на інших людей. Оскільки на той час він був головою Ананьївської районного ради та брав участь у передвиборної компанії в встановленому порядку як кандидат у депутати місцевої ради та поширеною негативною інформацією йому завдано значну більшу моральну шкоду ніж у звичайних обставинах повсякденного життя. Він повязує поширення даної інформації з метою його дискредитації, що, очевидно, й вплинуло на результати виборів. Він є інвалідом другої групи, у нього діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ стадії. Після першої публікації 25 вересня 2015 року у нього стався гіпертонічний криз, він вимушений був звернутися до лікаря. Поширення статей обумовило загострення його захворювання, стало провокуючим чинником для хвилювання, психоемоційного потрясіння, негативно вплинуло на його самопочуття, він вимушений був докладати значні зусилля для спростування брудних відомостей для захисту своїх прав. Внаслідок погіршення стану здоровя та самопочуття йому надавалась медична допомога медичними бригадами Ананьївської підстанції 05 січня 2016 року о 19:00, 17 січня 2016 року о 00:37, 21 лютого 2016 року о 23.04. Розмір моральної шкоди він оцінює у 500 000 грн. (1378 грн. х 365 мінімальних заробітних плат).

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 23, 270, 275, 277, 297, 1167 ЦК України, позивач ОСОБА_3 остаточно просив суд інформацію, повязану з його іменем, прізвищем, по батькові, поширену в мережі Інтернет, в статтях під назвою «Сепаратизм, держаний заколот, чи передвиборча агітація по-ананьївскі?», «Оппозиционный блок» в Ананьевскому районе путем давлення на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября», «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну,ну!», «Народна мудрість на заборах м. Ананьїва, або правда проходить через стіни і забори», «мемуари «барана», визнати недостовірною та такою, що порушує його, ОСОБА_3, особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації;

зобовязати ГО «Громадська організація Північного регіону» та ОСОБА_7 видалити статті під назвами «Сепаратизм, держаний заколот, чи передвиборча агітація по-ананьївскі?», «Оппозиционный блок» в Ананьевскому районе путем давлення на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября», «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну,ну!», «Народна мудрість на заборах м. Ананьїва, або правда проходить через стіни і забори», «мемуари «барана» з веб-сайту в мережі Інтернет Інформаційного агентства «Північ-Інфо» «Громадської організації Північного регіону»;

зобовязати ОСОБА_6 видалити статтю під назвою «Сепаратизм, держаний заколот, чи передвиборча агітація по-ананьївскі?», з веб-сайту в мережі Інтернет;

стягнути з відповідачів на його користь 500 000 гривень моральної шкоди (т.1. а.с. 1-3, 89-92, 247-249).

Представник відповідача, ГО «Громадської організації Північного регіону» - ОСОБА_5, проти позову заперечував і в своїх поясненнях зазначав, що про статі в мережі Інтернеті відносно позивача ОСОБА_3 йому відомо, але громадська організація не має ніякого відношення до веб-сайту, де були розміщенні статті про нього. Позивачем не доведено, кому належить сайт, крім того, зазначені в позові статті відносно позивача громадська організація не розміщала.

Відповідач ОСОБА_7 проти позову заперечував та пояснив, що він не являється власником веб-сайтуhttp://www.ria-pivnich.info, на якому розміщенні статті відносно ОСОБА_3, оскільки він продав сайт ОСОБА_13 із Російської Федерації, про що надав суду договір купівлі-продажу сайту від 25 травня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_6 проти позову заперечував і в своїх письмових поясненнях зазначав, що належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. Веб-сайт це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного субєкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережі Інтернет. Позивачем не доведено хто є власником веб-сайтів, на яких поширені інформація щодо ОСОБА_3, що є підставою для відмови у позові (т.1, а.с. 227-228).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд визнав недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію поширену відносно нього в мережах Інтернет, в статтях під назвами «Сепаратизм, державний заколот, чи передвиборча агітація по ананьївськи?», «Оппозиционный блок» в Ананьевском районе путем давления на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября» та під назвою «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну, ну!»,

зобов'язав відповідача ОСОБА_7 видалити статті під назвами «Сепаратизм, державний заколот, чи передвиборча агітація по ананьївськи?» , «Оппозиционный блок» в Ананьевском районе путем давления на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября» та під назвою «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну, ну!» із веб-сайту в мережі Інтернет www.ria- pivnich.info,

зобов'язав відповідача ОСОБА_6 видалити статтю під назвою «Сепаратизм, державний заколот, чи передвиборча агітація по-ананьївськи?» із веб-сайту в мережі Інтернет www.ananiev.net.ua,

стягнув з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.,

стягнув з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1500 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.2, а.с. 114-116).

В апеляційній скарзі представник відповідача, ГО «Громадської організації Північного регіону» - ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобовязання відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 видалити статті під назвами «Сепаратизм, державний заколот, передвиборча агітація по ананьївськи?», «Оппозиционный блок» в Ананьевском районе путі давления на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября» та під назвою «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну, ну!» із веб-сайтів мережі Інтернет www.ria-pivnich. Info та www.ananiev.net.ua, відшкодування моральної шкоди та судового збору у дохід держави, й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права, а саме, судом не враховано, що власником веб-сайту може вважатись фізична, юридична особа яка володіє апаратними засобами (сервер з носіями інформації, файловою структурою для зберігання файлів, програм, послуги хостінгу), програмними засобами (програмне забезпечення функціонування компютерних систем та мереж) та унікальною адресою, ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_6 не являються власниками програмних, апаратних засобів на яких розташовані відповідні веб-сторінки, на які посилається позивач, назви статей та інформація поширена в статтях «Сепаратизм, державний заколот, передвиборча агітація по ананьївськи?», «Оппозиционный блок» в Ананьевском районе пути давления на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября» та під назвою «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну, ну!», не містять фактичних даних та є оціночним судженнями, якіне підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості(т.2, а.с. 195-197).

Таким чином, перегляду в апеляційному порядку підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог.

В запереченні проти позову представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, просить скаргу відхилити у зв'яку з безпідставністю її доводів.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи сповіщені належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача, ГО «Громадської організації Північного регіону» - ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікованою Україною та набула для неї сили 11.09.1997 року, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для отримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

У п. 1 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та чести фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року, визначено, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У звязку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно положень 277 ЦК України та розяснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_14 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_15 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Згідно з положеннями вказаної Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 30 листопада 2010 року по 13 листопада 2015 року виконував обовязки голови Ананьївського районної ради Одеської області (т.2, а.с. 97). 27 вересня 2015 року позивач ОСОБА_3 був зареєстрований кандидатом в депутата в багатомандатному окрузі з виборів депутатів Ананьївської районної ради Одеської області, виборчий округ №1, включений до виборчого списку політичної партії «Опозиційний блок» (т.1, а.с. 67).

Згідно протоколу №10 від 25 жовтня 2015 року про підсумки голосування до виборах депутатів до районної ради від Територіальної організації політичної партії «Опозиційний блок» в Ананьївському районі Одеської області по багатомандатному виборчому округу позивача ОСОБА_3 обрано депутатом Ананьївської районної ради (т.1, а.с. 242).

09 вересня 2015 року під час звітно-виборчих зборів районної ветеранської організації брав участь голова Ананьївської районної ради ОСОБА_3 (т.2, а.с.81).

21 вересня 2015 року на веб-сайті в мережі Інтернет http:// www.ria-pivnich.info та http://www.ananiev.net.ua розміщена стаття, під назвою «Сепаратизм, державний заколот, чи передвиборча агітація по ананьївськи?», в якій зокрема зазначалося, «що голова Ананьївської райради ОСОБА_3, 09.09.2015р., під час звітно-виборчих зборів районної ветеранської організації призивав присутніх до повалення конституційного строю в Україні, висловлював антиукраїнські, антипрезидентські і антиурядові гасла та стверджував, що усі присутні сумують за колишнім режимом Радянського Союзу» (т.1, а.с.93).

Із листа Котовського міжрайонного відділу СБУ в Одеській області від 25.11.2015 р. вбачається, що інформація викладена у рапорті начальника СКЗ Ананньївського РВ ГУМВС ОСОБА_8 щодо моніторингу веб-сайтів, де розміщенні статті відносно ОСОБА_3, в результаті перевірки не знайшла свого підтвердження (т.1, а.с.58). Також із листа Ананьївського ВП Котовського ВП ГУНП в Одеській області від 17 листопада 2015 року вбачається, що інформація відносно ОСОБА_3 не знайшла свого підтвердження (т.1, а.с. 61).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які були присутні 09 вересня 2015 року на зборах ветеранської організації, засвідчили, що ОСОБА_3 не призивав присутніх до повалення конституційного строю в Україні, не висловлював антиукраїнських, антипрезидентських, антиурядових гасел. Зазначена інформація спростовується також копією протоколу звітно-виборчих зборів районної ветеранської організації (т.2, а.с. 84-88).

11 жовтня 2015 року на веб-сайті в мережі Інтернет http://www.ria-pivnich.info Інформаційного агентства «Північ-Інфо» «Громадської ради північного регіону» розміщена ще одна стаття, аналогічного характеру, під назвою «Оппозиционный блок» в Ананьевском районе путем давления на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября». Зокрема, в статті зазначено: «начальник отдела культуры Ананьевской районной государственной администрации ОСОБА_9, угрожая увольнением с работы, в приказном порядке потребовал от заведующей Долинской центральной библиотекой снять свою кандидатуру с кандидатов в депутаты Ананьевского районного совета. ОСОБА_10 баллотируется в депутаты Ананьевского районного совета от «Народной Партии». А далі за текстом в стверджувальній формі: как вияснилось позже, такую команду травить свою подчиненную, он получил от председателя Ананьевского районного совета ОСОБА_12». А також: "И на пути к цели ОСОБА_12 не брезгует ничем. Будучи абсолютно уверенным в своей «бессмертности» и безнаказанности, он дает команды на шантаж и запугивание тех, кто посмел ослушаться и стать конкурентом «его людям» в округах."

12 жовтня 2015 року на веб-сайті в мережі Інтернет http://www.ria-pivnich.info розміщена ще одна стаття «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну, ну!», яка містить твердження про те, що давно у ОСОБА_12 ні достоїнства, ні гідності не має.

Згідно повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг-Україна» від 17 грудня 2015 року ТОВ «Хостінг-Україна» надає послуги реєстрації та делегування доменного імені і послуг хостінгу, які регулюються публічним договором. Споживачем послуг реєстрації та делегування доменного імені http://www.ria-pivnich.info та послуг хостінгу відповідного вебсайту є ОСОБА_7. Споживачем послуг реєстрації та делегування доменного імені http://www.ananiev.net.ua є ОСОБА_6 (т.1. а.с. 73).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що поширена відповідачем інформація: інформація, яка викладена в статтях під назвами «Сепаратизм, державний заколот, чи передвиборча агітація по ананьївськи?» , «Оппозиционный блок» в Ананьевском районе путем давления на кандидатов от других партий «расчищает» себе дорогу на местных выборах 25 октября» та під назвою «Балан Микола» іде в атаку на свободу слова і правду. Ну, ну!» про позивача не відповідає дійсності та викладена у формі, яка принижує гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_3, ганьбить позивача, є образливою, вказує на його неправомірну діяльність, тому є негативною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача і підлягає спростуванню.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі ОСОБА_19 та ОСОБА_7 завдали позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із приниженням його честі, гідності та ділової репутації, й правильно визначив розмір моральної шкоди в розмірі відповідно 1500 грн. та 2000 грн.

Посилання представника відповідача, ГО «Громадської організації Північного регіону» - ОСОБА_5, в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованими, оскільки суд безпідставно не врахував те, що відомості поширені у зазначених статтях є оціночними судженнями, та те, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, а розмір шкоди завищений, тому немає підстав для задоволення позову, не приймаються до уваги, так як вони спростовуються наявними у справі доказами.

Частиною 1 ст. 200 ЦК України передбачено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені у засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про пресу») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо субєктивну думку висловлено у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач ОСОБА_3 був зобовязаний довести в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме те, що інформація, яка поширена відповідачами на не має ознак оціночних суджень, викладена стверджувально і має форму, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а відповідачі обставини, на які вони посилались як на заперечення проти позову, а саме, те, що вищевикладена інформація є достовірною або оціночними судженнями та такою, що не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Обґрунтовуючи позов, позивач стверджував, що в даних статтях поширено недостовірну та негативну інформацію, яка принижує його честь, гідність, ділову репутацію, вказана інформація не відповідає дійсності, формує в суспільстві думку, що його депутатство є сумнівним і незаконним, й він вимушений виправдовуватися, що він є достойним громадянином України.

Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та чести фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року, викладених у п. 15 постанови № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи назву та зміст зазначених статей, вони свідчать про умисел опорочить позивача.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які підтверджуються наявними у справі доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що поширена в мережі Інтернету інформація про позивача ОСОБА_3 є висловлюваннями, які містять фактичні дані і не є оціночними судженнями, вони є недостовірними та негативними та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що є юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, а саме, поширення інформації; поширена інформація стосується позивача; поширення недостовірної і негативної інформації; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права позивача та завдає шкоди його особистим немайновим благам.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом другої групи, у нього діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ стадії, після першої публікації 25 вересня 2015 року у нього стався гіпертонічний криз, він вимушений був звернутися до лікаря. Внаслідок погіршення стану здоровя та самопочуття йому надавалась медична допомога медичними бригадами Ананьївської підстанції 05 січня 2016 року о 19:00, 17 січня 2016 року о 00:37, 21 лютого 2016 року о 23.04., що підтверджується наявними у справі документами (т.1, а.с. 238-241, 243-246, т.2, а.с. 99).

Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги те, що поширенням недостовірної і негативної інформації, що він нібито призивав до повалення конституційного ладу України та здійснював тиск на кандидатів в депутати інших політичних партій привело к зниженню його престижу, необхідності постійно виправдовуватися перед близькими, друзями, колегами депутатами та виборцями, на що витрачений тривалий час.

Таким чином, обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що поширенням недостовірної і негативної інформації відповідачі завдали позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із приниженням його честі, гідності та ділової репутації.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 23 ЦК України про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), викладених у п. п. 3, 9 постанови, а саме, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок поширення недостовірної інформації, складає відповідно 1500 грн. та 2000 грн., який визначений з врахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості.

Безпідставними є і посилання представника відповідача, ГО «Громадської організації Північного регіону» - ОСОБА_5, в апеляційній скарзі на те, що ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_6 не являються власниками програмних, апаратних засобів на яких розташовані відповідні веб-сторінки, на які посилається позивач, за таких підстав.

У пункті 12 вказаної постанови Пленуму Верховний Суд України зазначив, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достовірністю встановив, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є належними відповідачами, оскільки є власниками веб-сайтів, на яких поширена вказана вище інформація.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Громадської організації «Регіональна громадська організація розвитку громадського суспільства «Громадська організація Північного регіону» - ОСОБА_5, відхилити, рішення Любашівського районного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_20

ОСОБА_2