АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1135/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1736/16Головуючий у 1-й інстанції Івко В.М. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Корнієнка В.І., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката Головка І.І.

Представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідачів ОСОБА_5, Охрей М.А.

розглянула у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Охрей Миколи Андрійовича про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся в суд з указаним вище позовом.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Охрей Миколи Андрійовича про визнання заповіту недійснимвідмовлено повністю.

Стягнуто з позивача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 витрати на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в сумі 1505 грн. 80 коп.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржив ОСОБА_7, який в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, які з»явилися в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 73 років в смт. Нові Санжари Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом ДРАЦС Новосанжарського управління юстиції (т.1 а.с.9).

Також вправильно з»ясовано, що, що за свого життя 15 травня 2015 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла все своє особисте майно сестрі ОСОБА_5 та онуку ОСОБА_7, а саме: належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та приватизована земельна ділянка, на якій вони розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 вона заповідає в цілому ОСОБА_5, а все інше майно, що належить або буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, в цілому заповідає ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказаний заповіт складений та посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Охрей М.А. за місцем проживання ОСОБА_8: АДРЕСА_1, у зв»язку з її похилим віком, після попереднього виїзду та бесіди із заповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_8 у момент складання 15.05.2015 року заповіту не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом ст.202 ЦК України, заповіт належить до односторонніх правочинів і на нього поширюються положення глави 16 ЦК України "Правочини", в тому числі й щодо наслідків недодержання сторонами вимог закону при вчиненні правочинів.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути

вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За нормами ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22 лютого 2012 року далі Порядок), а також ст. ст. 1248, 1253 ЦК України

Так, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою ( п.1.8 розділу ІІ глави 3 Порядку )

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менш, ніж при двох свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (п.1.11 Глави 3 Розділу ІІ Порядку).

Такий же порядок передбачений ст. ст. 1248, 1253 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що через слабкий зір спадкодавця ОСОБА_8, неможливість нею самостійно прочитати та підписати заповіт, за її проханням, він був зачитаний вголос свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та підписаний свідком ОСОБА_11 Таке застереження є і в тексті складеного приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрей М.А. заповіту (т.1 а.с.8).

Вказані вище особи допитані в судовому засіданні, надали покази на підтвердження викладених обставин.

Отже, посвідчення заповіту при свідках та підписання заповіту іншою особою за проханням заповідача та в її присутності, відповідає як положенням ст. ст. 1248, 1253 ЦК України, так і Порядку .

Як убачається з матеріалів справи, заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми - він викладений у вигляді письмового документу, прочитаний заповідачу двома свідками, підписаний свідком у присутності нотаріуса, заповідача і свідків, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з»ясував його дійсну волю щодо розпорядження його майном на випадок його смерті. Нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б вели до недійсності заповіту.

Таким чином, у судовому засіданні не спростовано показань відповідачів, підтверджених показаннями свідків, щодо спроможності заповідача станом на час складання заповіту говорити та віддавати звіт своїм діям і керувати ними. Сам факт перенесення заповідачем інсульту за рік до складання заповіту не є підставою, що виключала можливість для нотаріуса посвідчити підписаний у його присутності заповіт, і не є обставиною, про яку вказано у ст.ст.1248 ЦК України. Той факт, що заповіт був складений за тиждень до смерті ОСОБА_8, також сам по собі не доказує немічного стану заповідача, який би позбавив його можливості вільно і свідомо виявити свою волю.

Щодо впливу з боку відповідача ОСОБА_5 на волевиявлення заповідача, то в судовому засіданні не встановлено таких фактів, і позивачем не доведено наявності інших обставин, які б вплинули на волевиявлення ОСОБА_8 та могли б бути визнані як підстави для визнання заповіту недійсним.

Крім того, згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 05 лютого 2016 року №63 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 15 травня 2015 року не страждала будь-яким психічним розладом і на час посвідчення заповіту вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.109).

Даний висновок експертизи достовірно підтверджує, що за своїм психічним станом заповідач ОСОБА_8 під час складання заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В такому разі, немає підстав для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України, оскільки відсутня абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій (або) керувати ними.

Це узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Встановивши зазначені вище обставини та давши належну оцінку доводам сторін, місцевий суд дійшов правильного висновку, що волевиявлення заповідача ОСОБА_8 було вільним та відповідало її внутрішній волі, а форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, у зв"язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв»язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 в момент складання заповіту не могла віддавати звіт своїм діям і керувати ними не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні належними і допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи, у тому числі й висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 05 лютого 2016 року №63.

Посилання на те, що ОСОБА_8 15 травня 2015 року - в день складання заповіту могла бути в комі чи у стані втрати свідомості є припущеннями, тому в силу ст.60 ЦПК України не приймаються до уваги.

Доводи скарги про те, що про складання нового заповіту ні нотаріус, ні відповідач позивачу нічого не повідомили не можуть бути враховані, виходячи з того, що за нормами ст.1255 ЦК України нотаріус, інша посадова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Посилання у скарзі на те, що свідки, які підписували заповіт, були введені в оману, не заслуговують на увагу, так як вони підтвердили у судовому засіданні факт ознайомлення зі змістом заповіту та проставлянням їх особистих підписів у ньому.

Доводи апеляційної скарги про невірне написання прізвища свідка, який посвідчив заповіт та внесення виправлення щодо букви у прізвищі позивача не стосується суті заповіту і його змісту як і не стосується перевірки особи заповідача та його дієздатності, а відноситься до граматики написання прізвищ. Дана описка оговорена у заповіті, зроблена у присутності заповідача, (принаймні цього позивач не спростував), тому суд дійшов висновку, що нотаріусом у даному випадку - при виправленні описки - не допущено порушень і дотримано вимоги закону щодо посвідчення заповіту та вимог до оформлення документа. Вказані описки і виправлення не є зміною змісту заповіту, який би давав підстави сумніватись щодо волевиявлення заповідача чи щодо його особи, або зміни змісту документа після його підписання і посвідчення. До того ж, текст заповіту виготовлений після з'ясування нотаріусом дійсної волі заповідача і всіх необхідних моментів для його виготовлення.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні місцевим судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Тому вони не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді:(підписи)

Копія вірно: