АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5360/16 Справа № 201/3966/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Калиновського А.Б., Демченко Е.Л.

за участі секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що нібито між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 березня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та СТОВ машино-тракторною станцією «Поляна». Відповідно почеркознавчого висновку № 1-12/02 від 12 лютого 2015 року, виконаного Українським центром судових експертиз: підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в графі «поручитель» договору поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3, тому вважає, що договір поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року не відповідає вимогам закону, оскільки не підписувався ним особисто (як поручителем) та був укладений іншою особою від його імені поза межами його власного волевиявлення, та має бути визнаний недійсним з моменту його укладення, тому просив суд визнати договір поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк » просять рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та Сільськогосподарським товариством машино-тракторною станцією «Поляна» було укладено кредитний договір № 170мн/05, відповідно до умов якого останнім було надано кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 1 900 000 грн., з терміном погашення згідно графіка зменшення поточного ліміту із сплатою відсоткової ставки у розмірі 21% річних (а.с. 43-45).

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року (а.с.5).

12 липня 2006 року Господарський суд Черкаської області порушив провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства машино-тракторної станції «Поляна». 27 квітня 2009 року ухвалою вказаного суду вказане товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.43).

У 2010 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як з поручителів, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором та судові витрати на загальну суму у розмірі 236 099 грн.59 коп. (а.с.43-45).

29 листопада 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист з примусового виконання зазначеного заочного рішення суду від 03 грудня 2010 року (а.с.46, 47).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_3 звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 03 грудня 2010 року, та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без розгляду (а.с. 93, 94).

ОСОБА_3 звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення. У вказаній ухвалі суд зазначив, що заявник не позбавлений права звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 03 грудня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами (а.с. 95, 96).

Звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами, ОСОБА_3 посилався на те, що згідно почеркознавчого висновку № 1-12/02 від 12 лютого 2015 року, виконаного Українським центром судових експертиз: підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в графі «поручитель» договору поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3, а тому вважає, що договір поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року не відповідає вимогам закону, оскільки не підписувався ним (як поручителем) та був укладений іншою особою від його імені поза межами його власного волевиявлення, та має бути визнаний недійсним з моменту його укладення (а.с.3, 4).

Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених чч. 1 -3 ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

19 січня 2015 року ОСОБА_7 - представник ОСОБА_3 звернувся до Українського центру судових експертиз із заявою про проведення почеркознавчого дослідження підпису від імені ОСОБА_3 у договорі поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року (а.с.6-9, 32-38).

З висновку почеркознавчого дослідження від 12 лютого 2015 року, виконаного спеціалістом Українського центру судових експертиз ОСОБА_8, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в графі «поручитель» в електрофотографічній копії договору поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3 (а.с.6-9, 32-38).

З матеріалів справи вбачається, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції судова почеркознавча експертиза по справі не призначалася, клопотання про призначення такої експертизи сторонами в суді першої інстанції не заявлялося.

28 липня 2016 року в судовому засіданні в апеляційному суді на розгляд ставилося питання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи з приводу встановлення чи виконано позивачем ОСОБА_3 або іншою особою підпис від імені ОСОБА_3 в договорі поруки, однак, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі сторони не заявляли.

Враховуючи, що згідно висновку почеркознавчого дослідження від 12 лютого 2015 року, який виконаний спеціалістом Українського центру судових експертиз ОСОБА_8, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в графі «поручитель» в електрофотографічній копії договору поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3, та від сторін не надходило відповідних клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи, а також враховуючи те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як з поручителів, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором було ухвалено при заочному розгляді справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновок почеркознавчого дослідження проведений по електрофотографічній копії не є належним доказом по справі, є безпідставними.

Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі від сторін не надходило.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді