УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у прийнятті заяви

"07" листопада 2016 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Золотарьова Л.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області про видачу судового наказу про стягнення невиплаченої суми допомоги при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області на його користь невиплачену суму допомоги при звільненні з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати 14728 грн. 35 коп.

Перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 30.09.2015 року по 26.10.2015 року працював в Територіальній державній інспекції з питань праці у Харківській області на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області.

Наказом №42-К від 26.10.2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 26.10.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ; наказано зробити розрахунок по заробітній платі та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та грошову компенсацію за 2 дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 30.09.2015 року до 26.10.2015 року.

Заявник посилається на те, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року.

Однак, з наданих заявником матеріалів не вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні була нарахована, але не виплачена допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати згідно з п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року N 14, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК) ( 1618-15 ), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР ( 108/95-ВР ) "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III ( 2050-14 ) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). До заяви має бути додано докази підтвердження суми, яка стягується, що може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Крім того, допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, на яку заявник просить видати судовий наказ, на яку заявник претендує на підставі п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не входить до структури заробітної плати, а є пільгою встановленою вказаним Законом. Тобто заявник заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу; із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

На підставі викладеного, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. 100 ЦПК України, суддя, -

УХВАВЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області про видачу судового наказу про стягнення невиплаченої суми допомоги при звільненні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя -