У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 вересня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є. суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати; за зустрічним позовом про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, за касаційними скаргами ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі рішення 09 сесії 23 скликання Косівщинської сільської ради народних депутатів від 20 січня 2000 року йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. 11 січня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «АФ «Косівщинська»; Товариство) укладено договір оренди землі, відповідно до якого вказана земельна ділянка була надана Товариству у строкове платне користування. 27 листопада 2006 договір оренди землі зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 06. 01 січня 2009 року між ним та ТОВ АФ «Косівщинська» укладено додатковий договір до договору оренди землі, який 06 жовтня 2010 року за № 43 був зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру». За умовами вказаного договору сторони домовились про зміну строку дії договору оренди землі з 5 років до 10 років, розміру та порядку внесення орендної плати. Посилаючись на те, що ТОВ «АФ«Косівщинська» систематично не сплачувало орендну плату, а саме: не виплатило орендну плату у 2011 та2012 роках, яка була виплачена лише у грудні 2013 року, просив суд розірвати договір оренди землі від 11 січня 2005 року та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 2 197 гривень 27 копійок, з яких 1 671 гривня 14 копійок - заборгованість з орендної плати; 99 гривень 99 копійок - 3 % річних; 426 гривень 14 копійок - інфляційне збільшення заборгованості. У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду із зустрічним позовом, в обгрунтування якого зазначило, що відповідно до договору оренди землі від 11 січня 2005 року ОСОБА_6 передав належну йому земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п. 1.3 додаткового договору - на 10 років. На підставі п. 29 укладеного між сторонами договору ОСОБА_6 зобов'язався не вчиняти дії, які б перешкоджали орендарю користуватися земельною ділянкою. Однак на підставі договору від 28 грудня 2012 року він передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна», яке обробляло земельну ділянку протягом 2013 -2014 років, у зв'язку з чим ТОВ «АФ «Косівщинська» було позбавлене такої можливості. Вважає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 порушені права ТОВ «АФ «Косівщинська» на користування земельною ділянкою, внаслідок чого Товариство понесло збитки в розмірі 13 613 гривень 26 копійок. Крім того, позивач отримував від Товариства орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли воно не користувалося земельною ділянкою. На підставі викладеного просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 11 січня 2005 року та стягнути із ОСОБА_6 на користь ТОВ «АФ «Косівщинська» збитки в сумі 13 613 гривень 26 копійок. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВ Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі у зв'язку з його необгрунтованістю. Відмовлено у задоволенні позову ТОВ Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_6 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі у зв'язку з його необгрунтованістю. У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні первісного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У касаційній скарзі ТОВ «АФ«Косівщинська» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «АФ «Косівщинська» - відхиленню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6 орендна плата за 2013 рік була виплачена своєчасно і у повному обсязі, а за 2011 і за 2012 роки - із порушеннями визначених договором строків, однак у повному обсязі, з урахуванням інфляційних збитків та пені, а тому факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди. Вирішуючи спір у частині вимог за зустрічним позовом, суди виходили з того, що Товариством не доведено факту щодо неможливості оброблення спірної земельної ділянки протягом 2013 - 2014 років, у зв'язку з чим дійшли висновку про відсутність правових підстав для повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік, у зв'язку з чим відмовили у задоволенні позову в цій частині. Проте з такими висновками судів в повній мірі погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судами встановлено, що 11 січня 2005 року між сторонами укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Товариству у строкове платне користування терміном на 5 років надана земельна ділянка площею 2,72 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, зі сплатою орендної плати у розмірі 442 гривні, що становить 1,5 % від грошової оцінки земельного паю і вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції. 01 січня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір до договору оренди землі, відповідно до умов якого п. 8 договору оренди землі від 11 січня 2005 року викладено у новій редакції, збільшено строк оренди земельної ділянки з 5 років до 10 років та визначено орендну плату у розмірі 1083 гривні 75 копійок, що становить 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю). Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України « Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Судами установлено, що орендна плата за 2011-2013 роки була сплачена позивачу 11 грудня 2013 року у розмірі 3 425 гривень 78 копійок згідно з видатковими касовими ордерами № № 111207, 111208. Встановивши, що орендна плата за 2013 рік була виплачена своєчасно і у повному обсязі, а за 2011 і за 2012 роки - із порушеннями визначених договором строків, однак у повному обсязі з урахуванням інфляційних збитків та пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди, разом з тим, залишив поза увагою п. 12 договору оренди землі, відповідно до якого орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі, а тому порушенням мов договору слід вважати несвоєчасну сплату орендної плати (несплату певної суми грошових коштів) у строк, передбачений договором оренди землі. Згідно зіст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-146цс12). Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції викладеного не врахував; не з'ясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі, не врахував наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки та дійшов передчасного висновку про необґрунтованість вимог за первісним позовом. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. Разом з тим висновки судів про відмову у задоволенні зустрічного позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом, суди виходили з того, що Товариством не доведено факту неможливості оброблення спірної земельної ділянки протягом 2013 - 2014 років, у зв'язку з чим дійшли висновку про відсутність правових підстав для повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню в частині вимог за первісним позовом з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7 задовольнити частково. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити. Рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2016 рокускасувати в частині вимог за первісним позовом, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О