АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6066/2016 Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Київського міського голови, Заступника міського голови - секретаря Київської міської ради ГерегиГалини Федорівни, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Державний реєстратор Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Шевченківського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Київського міського голови, Заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Г.Ф., Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Державний реєстратор Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Шевченківського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним розпорядження, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконним звільнення його з роботи з посади директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», поновити його на роботі на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 січня 2014 року по дату винесення рішення суду по даній справі з урахуванням індексу інфляції та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., зобов'язати Київського міського голову винести розпорядження про поновлення його на роботі на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», визнати незаконним (недійсним) розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міськради Гереги Г.Ф за №2 від 16 січня 2014 р. «Про ОСОБА_2».

Судом до участі у справі в якості третьої особи було залучено Ритуальну службу спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування».

В обґрунтування позову зазначав, що він працював на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з лютого 2011 року. В подальшому його незаконно звільнили та призначили на зазначену посаду ОСОБА_4, але за рішенням суду позивача було поновлено на роботі, однак, оспорюваним розпорядженням заступника міського голови - секретаря Київської міськради Гереги Г.Ф за №2 від 16 січня 2014 року, на думку позивача, його повторно незаконно звільнили, при цьому не було враховано, що на час звільнення він був непрацездатним (перебував на лікарняному), в зв'язку з чим він вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник третьої особи Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, розпорядженням Київського міського голови від 09 лютого 2011 року за №29 позивача було призначено на посаду директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» (а.с.18, т.1).

08 квітня 2011р. виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено контракт з директором Ритуальної служби спеціалізованого КП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_2 на строк з 14 лютого 2011 року по 14 лютого 2012 року. (а.с.13-17, т.1).

Відповідно до п. 4.5 зазначеного контракту, якщо сторони не ініціювали припинення контракту за два місяці до закінчення строку дії контракту, то він вважається продовженим на рівнозначний термін, визначений в контракті.

Судом встановлено, що розпорядженням Київського міського голови за № 232 від 25 листопада 2011р. «Про директора ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи з посади директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та розірвано з ним контракт з 28 листопада 2011р. (а.с.21-22, т.1).

31 липня 2012р. розпорядженням від 27 липня 2012р. за № 129 Київського міського голови на посаду директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»було призначено призначив ОСОБА_4 (а.с.23, т.1)

10 вересня 2012р. виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено контракт з директором Ритуальної служби спеціалізованого КП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_4 на строк з 31 липня 2012 року по 31 липня 2017 року. (а.с.24-31 т.1)

Встановлено, що рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 02 жовтня 2012р. у справі № 2/0531 /2290/2012, яке набрало законної сили, позивача ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з 28 листопада 2011р. (дати звільнення) по термін дії контракту з ним.

17 жовтня 2013р. розпорядженням № 170 Київський міський голова, у зв'язку з поновленням судом позивача на роботі на посаді директора Комунального підприємства (п, 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) звільнив з займаної посади директора ОСОБА_4, а на його місце призначив позивача з 21 жовтня 2013р. в порядку виконання судового рішення (а.с. 20, т.1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013р. у справі № 2/759/6687/13, задоволено позов ОСОБА_4 до Заступника міського голови секретаря Київради Гереги Г.Ф., виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третіх осіб: Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради, ОСОБА_5 про скасування розпорядження №170 від 17 жовтня 2012 р. та поновлення на роботі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2014р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013р. в частині скасування розпорядження Київського міського голови № 170 від 17 жовтня 2013р. «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 та звільнення ОСОБА_4» - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Розпорядженням Київського міського голови за № 2 від 16 січня 2014р. «Про ОСОБА_2», (п. 1) позивача було поновлено на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з 28 листопада 2011р. на термін дії контракту, і звільнено позивача з посади директора комунального підприємства у зв'язку з закінченням 14 лютого 2012р. терміну дії контракту, укладеного 08 квітня 2011р. (п. 8 ст. 36 КзпП України) (а.с.11, т.1).

16 січня 2014р. розпорядженням Київського міського голови за № 3 «Про поновлення на роботі ОСОБА_4» останнього було поновлено на роботі на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» та наказано приступити до виконання обов'язків з 17 січня 2014р. Зазначене розпорядження прийняте на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013р. (а.с.13, т.1).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що дія контракту, який з ним було укладено, як з директором Комунального підприємства, є продовженим в силу положень п. 4.5 зазначеного контракту, в зв'язку з чим розпорядження Київського міського голови за № 2, № 3 від 16 січня 2014р. є незаконними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що трудові відносини з ОСОБА_6 носили строковий характер, й на час постановлення рішення термін дії контракту закінчився й не є продовженим відповідно до п.4.5 укладеного контракту, а тому по справі відсутні підстави для поновлення позивача на посаді директора підприємства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до особливостей зазначеної форми трудового договору, при укладені контракту Законом надано право сторонам самим установлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави для розірвання договору.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставою припинення трудового договору, є підстави, передбачені контрактом.

Зі справи вбачається, що контракт з позивачем, як директором комунального підприємства, що є у комунальній власності, був укладений строком до 14.02.2012 року.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 02 жовтня 2012р. у справі № 2/0531/2290/2012, яке набрало законної сили, позивача ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з 28 листопада 2011р. (дати звільнення) по термін дії контракту, укладеного з ним.

Разом з тим, дане рішення не містить висновків щодо фактичних меж терміну дії контракту із позивачем, оскільки укладеним з ним контрактом від 08 квітня 2011р. визначено, що він діє до 14 лютого 2012р. (п. 6.1. контракту), а якщо сторони не ініціювали його припинення за два місяці до закінчення строку дії контракту, то він вважається продовженим на рівнозначний термін (п. 4.5 контракту).

При цьому, судом встановлено, що положеннями контракту від 08 квітня 2011р., який було укладено з позивачем, не визначено умови щодо форми вираження ініціативи про припинення контракту, її змісту, порядку надання.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що контракт з позивачем діяв до 14 лютого 2012р. і без його продовження, та обґрунтовано відмовив у позові про поновлення позивача на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування».

Враховуючи те, що підстави для задоволення позову в поновленні на роботі позивача відсутні та виходячи з положень ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 січня 2014р. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності, не заслуговують на увагу з огляду на слідуюче.

Згідно правої позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України №6-156цс 12, відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено умови, зазначені у контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення п.п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюється.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: