У Х В А Л А

31 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 липня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановила:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 71 282 грн 57 коп. боргу за спожитий газ та 737 грн 82 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 8 453 грн 34 коп. у відшкодування збитків та 84 грн 53 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» відхилено, рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме підпункту 2.1. пункту 2 Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільчому підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 29 травня 2003 року № 475 (далі - Правила).

На підтвердження зазначеної підстави заявником надано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року, в якій, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на відсутність доказів щодо неможливості встановлення самовільного підключення споживачем до мережі газопостачання без відповідних приладів (абзац 2 пункту 2.1 Правил) стягнув заборгованість відповідно до абзацу 1 пункту 2.1 зазначених Правил за нормами споживання газу у випадках відсутності лічильників, а не за нормами при відключення від газових мереж.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановивши факт порушення відповідачем режиму використання природного газу шляхом несанкціонованого його відбору, що призвело до споживання природного газу поза охопленням приладом обліку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої газопостачальній організації відповідно до Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільчому підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою національної комісії регулювання електроенергетики від 29 травня 2003 року № 475.

Отже, в судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко