Справа № 520/6667/16-ц
Провадження № 2/520/3559/16
22.09.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Васильків О.В.
при секретарі Дідур Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП, суд,-
07.06.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму матеріального збитку у розмірі 61 422,95 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. та судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 05.01.2016 року з вини відповідача сталася ДПТ, внаслідок якої автомобіль позивача був пошкоджений. У зв'язку з тим, що позивачу не відшкодовано завданої матеріальної шкоди, він змушений звернутися до суду із позовом.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовну заяву підтримав та просить її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 05.01.2016 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Хонда», д/н НОМЕР_1, рухаючись в м. Одесі по вул. Ак. Вільямса в районі будинку № 99, допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/458/16-п від 07.04.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, та провадження по справі закрио на підставі ст. 38 КпАП України /а.с. 6/.
Судом встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_4, яка є дружиною позивача ОСОБА_1, про що свідчать досліджені судом свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 7/ та паспорт громадянина України ОСОБА_1, в якому наявна відмітка про одруження із ОСОБА_4 /а.с. 8 зворот/.
Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що враховуючи, що відповідно до ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Таким чином, оскільки постановою Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/458/16-п встановлено, що при ДТП, яка сталася 05.01.2016 року автомобілем НОМЕР_3 керував позивач ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до акту виконаних робіт № 8 від 26.05.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 становить 59 150,00 грн. /а.с. 16/. Вказана сума була сплачена 26.05.2016 року, що вбачається із квитанції до прибуткового касового ордеру № 8 /а.с. 16 зворот/. Окрім того, позивачем 12.01.2016 року було сплачено 1 100 грн. за евакуацію автомобіля /а.с. 9/, а також 860 грн. за оплату штраф площадки /а.с. 10/.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що у звязку із отриманими пошкодженнями внаслідок ДТП, декілька днів він не міг працювати, та ним були понесені витрати, повязані із лікуванням у розмірі 312,95 грн. Судом досліджено надані позивачем листки непрацездатності від 06.01.2016 року та 11.01.2016 року /а.с. 15/. Проте суд критично оцінює надану позивачем квитанцію на суму 312,95 грн. /а.с. 17/, оскільки з неї неможливо встановити на що були витрачені вказані кошти.
Таким чином, судом встановлено, що позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 61 110,00 грн. = 59 150,00 грн. + 1100,00 грн. + 860,00 грн.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що автомобіль НОМЕР_2 під керуванням позивача на момент ДТП був застрахований в ПрАТ СК «Галицька», що вбачається із полісу № АЕ/2637180 /а.с. 26/.
У постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 висловлено правову позицію, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Судом досліджено договір про надання адвокатських послуг № 22/2 від 26.05.2016 року /а.с. 12/, розрахунок витрат на правову допомогу, складений адвокатом ОСОБА_3 /а.с. 11/, а також квитанцію № 24 від 02.06.2016 року про оплату позивачем адвокатських послуг у розмірі 6000 грн. /а.с. 13/.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. підлягають задоволенню, так як документально підтвердженні та доведені.
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166-1167, 1187 ЦК України, Законом України Про страхування, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, суму матеріальної шкоди у розмірі 61 110,00 грн./шістдесят одна тисяча сто десять гривень 00 копійок/.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. /шість тисяч гривень/.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 611,10 грн. /шістсот одинадцять гривень 10 копійок/.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.