Ухвала

іменем україни

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

Савченко В.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

4 лютого 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що з вини ОСОБА_4, який мешкає поверхом вище,

27 листопада 2013 року мало місце затоплення його квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого помешкання потребує відновлювального ремонту, а йому завдано моральної шкоди.

Ураховуючи наведене, стягнути з відповідача 700 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 4 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем факту залиття його квартири саме з вини відповідача.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5

З акту ЖЕК № 6 від 28 листопада 2013 року вбачається, що залиття квартири АДРЕСА_1, в

м. Хмельницькому сталося з квартири № 14, яка знаходиться поверхом вище.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

З метою з'ясування питань щодо встановлення факту і причин залиття квартири позивача та вартості відновлювальних робіт, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 листопада 2015 року у даній справі призначено судово-будівельну експертизу.

За результатами проведення експертизи, експерт у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 січня 2016 року послався на те, що встановлення факту залиття виходять за межі його компетенції, а віднесено до компетенції експертів-будівельників.

Зі змісту даного висновку вбачається, що експерт - будівельник фактично до участі у проведенні експертизи притягнутий не був.

З урахуванням наведеного, ухвалу апеляційного суду в цій частині виконана не була, що свідчить про неповне вставлення фактичних обставин справи.

Разом із тим, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вирішив питання про призначення додаткової експертизи у справі.

Отже, погоджуючись з рішення суду про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 215, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не дав належної оцінки наданим позивачем доказам, не зазначив, якими доказами спростовано висновок комісії, а фактично поклав на позивача обов'язок доведення наявності вини відповідача в залитті й не навів мотивів та обставин, із огляду на які вважав спростованою презумпцію вини заподіювача шкоди.

Викладене свідчить про передчасне постановлення апеляційним судом ухвали про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 4 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:Ю.Г. Іваненко
О.В. Кафідова

В.О. Савченко

О.В. Умнова