Справа № 307/498/16-ц
Провадження № 6/307/13/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 «Фінінсова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 «Фінінсова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося в суд з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1627/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.10.2007 року в сумі 1385379,90 грн. та штафні санкції в сумі 12159,42, а також судових витрат у розмірі 1820 грн. 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладеного договір факторингу № 18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 05.10.2007 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє готової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. За містом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобовязанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема п. 1,2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У звязку з такою зміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у звязку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки в зобовязанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514, ЦК України та ст. 8 3У «Про виконавче провадження». Додатково просять прийняти до уваги, висновки Верховного суду України, викладені в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13, згідно яких, заміна сторони виконавчого провадження відбувається на будь-якії судового процесу, тоді як виконавче провадження - його завершальна стадія.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Цивільного процесуального кодексу України у разі смерті фізичної припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами. Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посад службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Зважаючи на викладене - звернення з заявою про заміну стягувана - це не лише обовязковість вимог закону, але і гарантія своєчасного, повного, реального виконання виконавчого документа. Тому просять суд замінити стягувача за виконавчим листом № 2-1627/10 ПАТ «УкрСтббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» .

Представник заявника ОСОБА_1 «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст.. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник ПАТ «Симббанк» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак надіслав заперечення в якому посилається на те що при поданому заявником пакетів документів заява не може бути задоволена виходячи з наступного. Так у обгрунтування своїх вимог заявник ТОВ Довіра і Гарантія пише, що на підставі договору факторингу від 20 квітня 2015 року за № 18 до нього перейшло право вимоги за кредитним договором від 05 жовтня 2007 року за № 0 укладеного між ОСОБА_2 та АТ Укрсиббанк. З умов приєднаного договору вбачається, що перелік договорів за якими відступлено право вимоги визначається реєстром боржників.

До заяви у підтвердження своїх вимог приєднано копію акту передачі-приймання права вимоги який датовано 20 квітня 2015 року. Однак, до заяви не приєднано реєстру боржників на який сторонни договору факторингу за № 18 посилаються у договорі та акту передачі-приймання. Засвідчений директором ТОВ Реєстр боржників на 1 арк. у якому відображена інформація про кредитний договір, позичальника та заборгованість яка передається фактору (новому кредитору) не може бути прийнято до уваги як належний і допустимий доказ у порядку ст.ст. 57-60 ЦПК України, оскільки такий засвідчено лише директором, а не обома сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті факти та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. За таких обставин з метою повного і всебічного зясування обставин на засадах змагальності необхідно перевірити в судовому засіданні оригінали документів копії яких приєднано до матеріалів справи, а також реєстр позичальників з якого би вбачалося що саме за договором факторингу від 20 квітня 2015 р. № 18 до клієнта, ТОВ Довіра і Гарантія перейшло право вимоги. Крім того згідно з умовами договору зазначено, що на виконання умов договору факторингу клієнт повинен був отримати від фактора грошові коти. Зазначені обставини виконання сторонами оплатного договору повинні бути підтверджені у судовому засіданні. Зокрема відповідно до розділу 2 і 3 договору за договором клієнт відступає фактору права вимоги та в їх оплату зобовязується передати грошові кошти у розпорядження клієнта на умовах визначених договором, (п. 2.1). У дату підписання цього договору фактор зобовязаний оплатити клієнтові суму фінансування в розмірі вказаному в реєстрі боржників до цього договору згідно додатку № 1. (п. 3.1.) Сума фінансування перераховується фактором на відповідні банківські реквізити (п. 3.4. договору). З реєстру боржників відсутня графа про розмір суми фінансування права вимоги за договором. Таким чином, заявник ТОВ "Довіра і Гарантія не довела факт виконання нею умов договору на підставі якого просить провести заміну сторони виконавчого провадження. Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника - ч. 1 ст. 516 ЦК України. Відповідно до ст. 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Виконання рішення суду є невідємною стадією судового процесу і заміна сторони на цій стадії може відбуватися як на підставі та у порядку, визначеному приписами ЦПК України, так і приписами Закону України Про виконавче провадження. Відповідно до ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Тому просить суд в задоволенні заяви відмовити.

У звязку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1627/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.10.2007 року в сумі 1385379,90 грн. та штафні санкції в сумі 12159,42, а також судових витрат у розмірі 1820 грн.

20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладеного договір факторингу № 18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 05.10.2007 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє готової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження і її правонаступником.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін заінтересована сторона має право звернутися до суду із завою про заміну сторони її правонаступником.

Твердження ОСОБА_2 проте, що додатні копії документів до заяви не підтверджують в повному обсязі факту укладення вище вказаного договору факторингу та його виконання ТОВ « Довіра і Гарантія» суд вважає безпідставним..

А тому виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 378 ЦПК України, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 «Фінінсова компанія «Довіра та Гарантія» ТзОВ «Фінінсова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Замінити стягувача за виконавчим листом № 2-1627/10 ПАТ «УкрСтббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 5 днів з дня її постановлення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В.Чопик