Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Осіпука В.В.,

суддів - Антонюк К.І., Мудренко Л.І.,

за участю секретаря Лимар Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (далі по тексту ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 9 липня 2007 року між установою банку та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № SAMDN1979, відповідно до умов якого, останньому надано кредит в розмірі 5 000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З урахуванням задоволеної до стягнення судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2011 року заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 12 533, 89 дол. США та часткового виконання рішення суду на суму 902, 31 дол. США, уточнивши, позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 4 726, 53 дол. США, що в гривневому еквівалентні станом на 28 листопада 2014 року становить 70 756 грн. 15 коп.

25 лютого 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN1979 від 9 липня 2007 року в розмірі 4 726, 53 дол. США, що за курсом станом на 28 листопада 2014 року становить 70 756 грн. 15 коп. та 707 грн. 56 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити та відшкодувати понесені по справі судові витрати.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання по невідомих суду причинам не з'явились, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно. виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SAMDN1979, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3 000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-13).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, заочним рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2011 року з відповідача стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 12 533, 89 дол. США (а.с. 71-72).

Зазначене рішення суду виконане частково, з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача в примусовому порядку стягнуто 902, 31 дол. США (а.с. 152-158).

Крім цього, встановлено, що відповідно до п.п. 1, 4 Договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки відповідач ОСОБА_1 отримав кредит 9 липня 2007 року на платіжну картку, строк дії якої визначено - 12 місяців. На підставі п. 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною кредитного договору, строк дії картки продовжувався та закінчився 31 березня 2010 року. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами.

Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати 01 квітня 2010 року, наступний після закінчення строку дії картки день і з цього часу у банку виникло право на позов про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права - стягнення кредитної заборгованості лише у грудні 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз вищенаведених правових норм та встановлених обставин справи, дає підстави для висновку, що строк позовної давності, у зазначеному випадку, перервався у липні 2011 року (пред'явленням позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до суду), і почавши свій перебіг заново, закінчився в липні 2014 року, тому звернувшись повторно з позовом лише в грудні 2014 року, банк пропустив передбачений статтею 257 ЦК України строк позовної давності.

Покликання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про переривання перебігу строку позовної давності частковим виконанням рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська є неприйнятними з огляду на те, що погашення присудженої до стягнення рішенням суду кредитної заборгованості здійснювалось у примусовому, а не добровільному порядку, тому жодним чином не може свідчити про визнання відповідачем ОСОБА_1 свого боргу.

З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення, підлягає відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 778 грн. 33 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 305 ч. 2, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року в даній справі скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 778 грн. 33 коп. судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді