233 № 233/4764/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Махота О.В.,

заявника -

представника заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2016 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що вона зареєстрована та постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 29 червня 2016 року у медичному закладі м. Макіївка Донецької області заявниця народила дитину дівчинку, на ім*я ОСОБА_3, батьком якої є ОСОБА_2 У зв*язку з тим, що вказана територія тимчасово непідконтрольна Україні внаслідок окупації, вона не може зареєструвати в органах РАЦС народження дитини та отримати належне свідоцтво. Наявне у заявниці медичне свідоцтво про народження дитини, є недійсним та не створює правових наслідків. У відділі державної реєстрації актів цивільного стану їй було надано відмову у проведенні державної реєстрації народження дитини в такому випадку. З метою отримання свідоцтва про народження дитини державного зразка просила суд встановити факт народження дитини жіночої статі 29 червня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, батьками якої являються заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У судове засідання заявниця, представник заявниці не з*явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримують заяву.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, з*ясувавши позицію заявниці та її представника, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоровя про народження нею дитини.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5); заявниця у зареєстрованому шлюбі не перебуває, підтримує фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6-7).

29 червня 2016 року у медичному закладі - Перинатальному центрі м. Макіївка Донецької області, заявниця народила дитину дівчинку, вагою 3100 г, про що одержала примірник медичного свідоцтва про народження дитини від 29 червня 2016 року № 530 (а.с. 8), що також вбачається з наданих на підтвердження своїх вимог заявницею копій медичних документів з супроводження вагітності, відомостей про новонародженого, а також фотознімків, на яких зображені заявниця у справі у стані вагітності, заявниця з дитиною та батьком останньої (а.с. 7, 9-11).

Як вбачається з посвідченої 19 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстром № 1645, 1646 заяви матері та батька про визнання батьківства (а.с. 12), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнає себе батьком дитини ОСОБА_3, яка народилася 29 червня 2016 року у ОСОБА_1 В свою чергу, ОСОБА_1С, мати дівчинки, підтверджує, що ОСОБА_2 є її батьком. Відповідно до ст. 126 СК України просять внести відомості про батька до актового запису про народження їх дитини, ім*я та по-батькові якої вказати ОСОБА_5, присвоїти прізвище ОСОБА_2, та видати свідоцтво про народження дитини.

При цьому, оскільки медичний документ, що підтверджує факт народження дитини заявниці, виданий закладом охорони здоров*я на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійним і не створює правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за вих. № 531/03.2-85 від 26 вересня 2016 року (а.с. 13) представнику заявниці, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2016р. (а.с. 14-15) ОСОБА_6, відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини не пред*явлення документа, що підтверджує народження дитини, який відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявниця у справі та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини жіночої статі 29 червня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження її дитини, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі 29 червня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна, у матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя