АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5222/16 Справа № 208/615/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Повєткіна В.В.

при секретарі - Черкас Є.О.

за участю прокурора - Міщук Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного Управління поліції Дніпродзержинського ВП ГУНП у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12 травня 2014 року згідно протоколу біля магазина по вул.Аношкіна, 80/1 у м.Дніпродзержинську конфісковані продукти харчування, які належали їй, як приватному підприємцю.

Постановою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 травня 2014 року закрито адміністративне провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 160 КУпАП з розясненням повернути вилучений товар володільцю. Товар працівники міліції не повернули, що спричинило їй матеріальну шкоду у розмірі 4 433,75 грн.

02 липня 2014 року працівниками міліції знову був вилучений товар.

Постановою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 вересня 2014 року закрито адміністративне провадження відносно ОСОБА_3 за ст. 160 КУпАП з розясненням повернути вилучений товар володільцю. Однак, продукти харчування були знищені, тим самим працівники міліції спричинили матеріальну шкоду в розмірі 4 179,25 грн.

02 липня 2014 року відносно неї був складений адміністративний протокол за ст. 185 КУпАП, але провадження по справі закрито, у звязку з чим вважає, що їй спричинена й моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 16 536 грн.

З урахуванням вищезазначеного, позивач просить суд стягнути та зобовязати казначейство України виплатити із бюджету України матеріальну шкоду за продукти, які 12 травня 2014 року конфісковані у розмірі 4 433,75 грн.; матеріальну шкоду за продукти харчування конфісковані 02 липня 2014 року у розмірі 4 179,25 грн.; моральну шкоду в сумі 16 536 грн. за незаконне адміністративне переслідування на протязі 12 місяців; а всього виплатити матеріальну та моральну шкоду у розмірі 25 148 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.51-53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 57,58).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року, провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.160 КУпАП закрито за відсутністю події адміністративного правопорушення, а також вилучений згідно протоколу огляду від 12 травня 2014 року товар, вирішено повернути власнику ОСОБА_2

26 вересня 2014 року постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_3 за ст.160 КУпАП закрито за відсутністю події адміністративного правопорушення, а вилучений згідно протоколу огляду від 02 липня 2014 року товар, вирішено повернути власнику ОСОБА_2

06 липня 2015 року постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст.185 КУпАП закрито, за відсутністю події адміністративного правопорушення.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, приписами ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Виходячи з положень ст. ст. 15, 16 ЦПК України та ст. 17 КУпАП вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, а тому висновок суду про неправомірний характер дій працівників Заводського РВ Дніпродзержинського МУ МВС в Дніпропетровській області, не підлягає встановленню в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вичерпний перелік підстав, з яким пов'язується виникнення у особи права на відшкодування шкоди, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, статтею 1 Закону встановлено, що підставами для відшкодування шкоди є незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, накладення штрафу; незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Проаналізувавши зміст наведеної норми права, колегія суддів, приходить до висновку, що перелік випадків, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду є вичерпним.

У відповідності до ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, у позивача не виникає, оскільки працівниками Заводського РВ Дніпродзержинського МУ МВС в Дніпропетровській області не здійснювались оперативно-розшукові заходи, оскільки відомості по вказаному факту в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні, до адміністративної відповідальності позивач не притягувалась, що в межах заявлених позовних вимог виключає застосування ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доводи апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки предметом та підставою позову є відшкодування моральної шкоди лише на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства. прокуратури і суду", а умов та підстав для його застосування немає, тому виходячи з положень ст. 11 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд вірно відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6