Справа № 301/714/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання за собою права власності на спадкове майно, що складається з 5/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с. Дубрівка, №281, Іршавського району, та грошових коштів в сумі 3171,08 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку №9155/10279 в Іршавському відділенні державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України; а за відповідачкою право власності на 3/8 частин житлового будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.07.2015 року помер батько позивача і чоловік відповідача ОСОБА_4, який залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав позивачці. До складу спадкового майна входить житловий будинок в с. Дубрівка, №281, Іршавського району, який спадкодавець побудував під час шлюбу з відповідачкою, та грошові банківські вклади на суму 3171,08 грн. Відповідачка має право на обовязкову частку у спадковому майні. Сторони спадщину прийняли, однак, не можуть оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна, оскільки такий у встановленому законом порядку не зареєстрований. Просила визнати за собою право власності на житловий будинок у розмірі 5/8 частин та на грошовий вклад у сумі 3171,08 грн., а також визнати право власності на 3/8 частин житлового будинку за відповідачкою.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала і просила його задовольнити.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, згідно якої справ у просила розглянути без її участі (а.с. 51, 53).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в с.Дубрівка, №281, Іршавського району, не зареєстрований (а.с.43). Такий був збудований батьком позивачки у 1985 році відповідно до дозволу на право виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, що була відведена для забудови. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про забудову садиби, що видана ОСОБА_5 для проведення будівництва за адресою с.Дубрівка, №281, та довідкою Дубрівської сільради №316 від 18.03.2016 року ( а.с.11, 32-36). Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений ( а.с. 13-17). Згідно висновку про вартість обєкта оцінки, вартість будинку становить 47861 грн. ( а.с.18).

Згідно погосподарської книги, власником вказаного будинку був ОСОБА_4. Дана обставина підтверджується довідкою Дубрівської сільради від 18.03.2016 року №317 ( а.с.10).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (батьки позивача) уклали шлюб 04.08.1979 року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ №359195 від 04.08.1979 року ( а.с.24).

Вказаний шлюб розірвано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки житловий будинок №281, в с. Дубрівка, збудований у 1985 році подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Дана обставина підтверджена в судовому засіданні і сторонами по справі.

Стаття 28 КпШС України встановлює рівність часток подружжя у спільному майні.

За таких обставин суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_4 був власником 1/2 частини будинку №281, в с. Дубрівка.

ОСОБА_4 помер 13.07.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №189927 від 14.07.2015 року (а.с.7).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Дубрівської сільради 01.07.2015 року, ОСОБА_4 все своє майно заповів доньці ОСОБА_1 позивачці по даній справі (а.с. 21). Вказаний заповіт не скасований і не змінений ( а.с.69).

Спадкова справа за покійним ОСОБА_4 заведена 15.04.2016 року ( а.с.68).

Рішенням Іршавського райсуду від 23.03.2016 року визнано факт родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_4, як між дочкою та батьком ( а.с.23).

Оскільки на день смерті ОСОБА_4 його вдова ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 була особою пенсійного віку, тобто непрацездатною, згідно вимог ст. 1241 ЦК України, вона має право на обовязкову частку у спадковому майні.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки виконкому Дубрівської сільради №1318 від 04.11.2015 року, на день смерті спадкодавця ОСОБА_4, який помер 13.07.2015 року, у житловому будинку №281, в с.Дубрівка разом з ним постійно проживали дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 сторони по справі ( а.с.9).

Отже, спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину. Дана обставина підтверджується також матеріалами спадкової справи ( а.с.62-71).

Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

До складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1241 ЦК України, обов'язкова частка у спадковому майні становить половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

До складу спадкового майна входить ? частина житлового будинку та грошові вклади на розрахунковому рахунку №9155/10279 в Іршавському відділенні державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України у сумі 3171.08 грн.

У спадкодавця є два спадкоємці першої черги сторони по справі отже, кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом належала б ? частина спадкового майна. За таких обставин, відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємець, що має право на обовязкову частку у спадщині, має право на ? частину спадкового майна, що становить 1/8 частину спадкового будинку. Крім того, як співвласнику будинку, відповідачу належить також ? (4/8) частина будинку №281 в с. Дубрівка, що всього становить 5/8 частин будинку.

За таких обставин, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 5/8 частин спадкового будинку є безпідставною, оскільки позивачка є спадкоємцем тільки 3/8 частин житлового будинку №281 в с. Дубрівка.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок позивачка не може, оскільки на вказане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи та житловий будинок не зареєстрований. Дана обставина підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а.с.38).

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок побудований у 1985 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 5/8 частин спадкового будинку №281 в с. Дубрівка слід задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на 3/8 частини будинку.

Позивачка також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на грошові вклади спадкодавця у сумі 3171,08 грн.

Відповідно до абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України та ст. 15 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленного, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Така правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.04.2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та будинок не зареєстрований.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади позивачу в нотаріальному порядку відмовлено не було. Дану обставину підтвердила в судовому засіданні і сама позивачка.

За таких обставин, позивачка не надала доказів порушення свого права як спадкоємця на отримання спадщини у виді грошових вкладів, тому підстав на задоволення позовних вимог в цій частині і визнання за позивачем права власності на грошові вклади в судовому порядку не має.

Позивачка також просить визнати за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини житлового будинку №281 в с. Дубрівка, оскільки такий збудований батьками позивача (спадкодавцем та відповідачкою) під час шлюбу, а також відповідачка має право на обовязкову частку у спадковому майні.

Згідно ст. ст. 3 та 11 ЦПК України та ст. 15 ч.1 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З позовом про визнання права власності відповідачка ОСОБА_2 до суду не зверталася та повноважень позивачу на звернення до суду в її інтересах не надавала.

За таких обставин суд вважає, що вимога позивача про визнання за відповідачкою права власності на 3/8 частини будинку №281 в с. Дубрівка є безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1218, 1233, 1241, 1268 ч.3 ЦК України, ст.ст.11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с.Дубрівка, №281 Іршавського району.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а третьою особою - у той же строк з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських