Провадження № 760/134/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

представника відповідача1 - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ФОП ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати неправомірними дії відповідача - ПАТ »УкрСиббанк» щодо надання йому квитанції платіжного термінала недержавною мовою та зобов'язати його надати йому квитанцію платіжного терміналу з цього позову українською мовою та в подальшому надавати усі квитанції платіжних терміналів українською мовою.

Крім того, просить визнати неправомірними дії відповідача - ФОП ОСОБА_3 щодо надання йому чеку про покупку / товарний чек № 64946/ недержавною мовою неправомірними.

Посилається в позові на те, що купуючи книжкову продукцію у ФОП ОСОБА_3, він отримав квитанцію про оплату іноземною мовою та чек про покупку іноземною мовою, що є порушенням його прав, визначених п.7.3 постанови Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, оскільки не обирав іншої мови, окрім державної.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 Закону України « Про захист прав споживачів» інформація споживачеві повинна надаватися згідно з законом про мови.

Відповідно до ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Уккраїні є українська мова.

На території м. Києва та на території реєстрації його місця проживання відсутні будь-які рішення органів місцевого самоврядування про застосування російської мови як регіональної мови, а тому видачею йому чеку та квитанції іноземною мовою не дотримано принципу вільного використання державної мови.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Просить розглядати справу в його відсутності.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилається на те, що операції користувачів платіжних карток повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України.

Такої домовленості банк досяг з Ф ОП ОСОБА_3 при укладенні з ним Договору еквайрінгу і укладення цього договору є фактично домовленістю сторін у розумінні п.3 р.7 Постанови Правління НБУ « Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Крім того, зазначила, що власниками банку є іноземні інвестори, а програмне забезпечення платіжних терміналів було розроблено закордонною фірмою, яким не передбачено видачі квитанцій українською мовою.

В той же час ІТ-спеціалісти банку разом з іноземними спеціалістами намагаються змінити в цій частині програмне забезпечення, однак успіху на даний час не досягнуто.

Вважає також, що видача квитанцій та чеку російською мовою не суперечить ст.22 Закону України» Про засади державної мовної політики».

Зазначила також, що діями банку права позивача, як споживача, не були порушені, а тому не підлягають захисту.

Звернула також увагу суду на те, що законом не передбачено такого способу захисту порушеного права, навіть якщо б воно було порушено, як обрано позивачем.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Відповідач - ФОП ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з'являся, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Судом встановлено, що 14.10.2015 року позивач здійснив купівлю продукції в торговому закладі ФОП ОСОБА_3, що було оформлено товарним чеком № 64946.

Розрахунок за придбаний товар позивачем був здійснений через платіжний термінал платіжною карткою, про що був виданий чек ПАТ «УкрСиббанк».

Чек ФОП ОСОБА_3 виготовлений російською мовою, а чек банку частково російською, частково українською.

Платіжний термінал, що використовує в своїй діяльності ФОП ОСОБА_3, та яким була видана квитанція позивачу при здійснення оплати, був переданий ФОП ОСОБА_3 ПАТ»УкрСиббанк» на підставі Договору еквайрінгу № 5708634 від 26.08.2015 року, укладеному між ними.

/ а.с.5 - 6; 32 - 43 /

Термінал є апаратно-програмним комплексом, призначеним для виконання операцій з магнітними і мікропроцесорними картами міжнародних платіжних систем в режимі безпосереднього зв»язку з процесінговим центром.

Програмна частина комплексу затверджена Інструкцією для касира підприємств аторгівлі по роботі з платіжними картами з використанням терміналів, затвердженою наказом ПАТ»УкрСиббанк» від 28.11.2014 року, яка є додатком до Договору енквайрінгу.

Інструкцією затверджено загальні правила роботи з терміналом та зміст квитанції платіжного термінала.

/ а.с. 76 - 92 /

Відповідно до п. 7. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яке було чинне на час виникнення відносин між позивачем та ФОП ОСОБА_3, операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи.

Документи за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України або якщо платіжний пристрій дає користувачу технічну можливість здійснити вибір мови на його замовлення.

Постачальник платіжних послуг зобов'язаний забезпечити відповідність мови надрукованих паперових документів за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою.

З цього випливає, що видані позивачу чек та квитанція платіжного терміналу при здійсненні платіжної операції за своїм змістом відповідають п.7 вище приведеного Положення та укладеному між відповідачами Договору еквайрінгу.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законом про мови.

Відповідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно ст. 6 Закону України українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом.

Обов'язковість застосування державної мови чи сприяння її використанню у тій чи інший сфері суспільного життя не повинні тлумачитися як заперечення або применшення права на користування регіональними мовами або мовами меншин у відповідній сфері та на територіях поширення.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова.

Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Обов'язковість застосування державної мови чи сприяння її використанню у тій чи інший сфері суспільного життя не повинні тлумачитися як заперечення або применшення права на користування регіональними мовами або мовами меншин у відповідній сфері та на територіях поширення.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону в економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

З копії квитанції, наданої позивачем, вбачається, що її основні реквізити - назва банку, прізвище, ім»я та по батькові користувача терміналу та адреса викладені українською мовою.

Іноземною мовою виконані: назва групи, до якої входить банк, яка не перекладається, назва торгівельної точки.

Російською мовою викладено: подпись клиента не требуется, подпись кассира.

Відповідно до ст.22 Закону основними мовами інформатики в Україні є українська, російська та англійська мови.

Комп'ютерні системи та їх програмне забезпечення, що використовуються органами державної влади і органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами та організаціями, повинні забезпечуватися можливістю обробляти україномовні, російськомовні та англомовні тексти.

У державних комп'ютерних системах та їх програмному забезпеченні можуть вільно використовуватися інші мови.

Мова приватних комп'ютерних систем та їх програмного забезпечення визначається власниками цих систем.

В ч.2 статті 18 даного закону зазначено, що в економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Так, судом встановлено та підтвердив представник відповідача - ПАТ «УкрСиббанк» є українським банком, який заснований у 1990 році, в якому біля 85 % акцій належить французькій фінансовій групі BNP Paribas, решта 15 % - Європейському банку реконструкції та розвитку.

/ а.с. 28 - 47 /

Представник відповідача суду пояснив, що розробником програмного забезпечення щодо обслуговування терміналів безготівкових розрахунків банку є іноземна компанія, місцемзнаходження якої є Турція.

В версії постачальника програмного забезпечення встановлено дві базові мови: англійська та російська.

ІТ-спеціалісти банку на даний час намагаються змінити мову програмного забезпечення, однак це вдалося лише частково, ця робота продовжується ІТ-спеціалістами банку та спеціалістами партнерів.

/ а.с. 48 /

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України »Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Поняття продукції в розумінні вимог даної норми закону викладено в її частині 2. Так, інформація про продукцію повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

2) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання;

3) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

4) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;

5) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

6) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);

10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Згідно п.22 ст.1 Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Тобто, з даного правового обгрунтування випливає, що видані позивачу чек та квитанція банківського терміналу не є продукцією в розумінні вимог ст.15 Закону України « Про захист прав споживачів», якими позивач обгрунтовує своє порушене право та не містить інформації про продукцію в розумінні вимог даної норми закону.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Позивач, не з'явившись до суду, подавши заяву про розгляд справи в його відсутності, будь-яких доказів, які б підтверджували порушення його прав, як споживача з боку ПАТ «УкрСиббанк» та ФОП ОСОБА_3, не надав.

В свою чергу твердження відповідача - ПАТ»УкрСиббанк» підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Принцип свободи - це основоположний принцип права, ключовою ідеєю якого є можливість вибору варіанту поведінки особою, яка обмежується лише правом.

Як зазначено вище, з точки зору ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право фізичної особи.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, надані сторонами докази,сферу діяльності відповідача - ПАТ»УкрСиббанк», порядок розробки програмного забезпечення банку, викладені в Закону України « Про засади державної мовної політики» та гарантовані державою умови використання інших мов, окрім державної, суд приходить до висновку, що права позивача, як споживача, діями відповідачів при видачі йому чеку та квитанції російською мовою порушені не були, а тому не підлягають захисту.

Суд не приймає при цьому до уваги обгрунтування вимог позивача посиланням на ч.ч.2 та 3 ст.7 Закону України « Про засади державної мовної політики», оскільки викладені в ній положення не можуть застосовуватися до відносин, що виникли між сторонами, і не можуть свідчити про незаконність застосування іншої мови, окрім державної, в відносинах, що виникли між сторонами, оскільки право застосування російської, англійської та інших мов у програмному забезпеченні гарантовано ст.22 Закону.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача в обгрунтування позову на правову позицію, викладені в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року в справі № 6-20цс12 та ст.360-7 ЦПК України, оскільки правова позиція в даній постанові викладені щодо способів захисту порушеного права взагалі, а не у відносинах, що виникли між сторонами.

Керуючись ст.ст.10,19, 42 Конституції України, ст. ст.15,16, ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.5,6,7,11,18,22 Закону України « Про засади державної мовної політики», ст.ст.1,15,22 Закону України « Про захист парв споживачів», ст.55 Закону України « Про банки і банківську діяльність», ст.ст.3,4,10,11,57-60,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ФОП ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя