АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7779/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Усатова І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача Шовкун Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Київського національного лінгвістичного університету Міністерства освіти і науки України, поданою представником за довіреністю Шовкуном ЮріємМихайловичем, на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 04 березня 2016 року у справі за позовом Київського національного лінгвістичного університету Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов»язаних із навчанням, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року Київський національний лінгвістичний університет звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 в дохід державного бюджету 80080,87 грн. стипендії за період навчання в аспірантурі з 10 жовтня 2011 року по 09 жовтня 2014 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що наказом ректора університету №109а від 03 жовтня 2011 року ОСОБА_3 з 10 жовтня 2011 року на три роки зарахована до аспірантури за державним контрактом з відривом від виробництва.

10 жовтня 2011 року між університетом та ОСОБА_3 укладено Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №169. За умовами цього договору університет зобов»язався здійснити підготовку аспіранта, виплачувати стипендію, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктами 3.7, 3.8 угоди передбачений обов»язок аспіранта після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років в університеті за контрактом, а у разі відмови відшкодувати витрати пов»язані із навчанням.

Згідно із наказом ректора університету №96-а від 03 жовтня 2014 року ОСОБА_3 відрахована зі складу аспірантів 09 жовтня 2014 року в зв»язку із закінченням терміну навчання аспіранта та виконанням індивідульного плану роботи над дисертацією, проте ОСОБА_3 відмовилась від зобов»язань в частині працевлаштування згідно із угодою.

РішеннямСолом»янського районного суду м.Києва від 04 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Київським національним лінгвістичним університетом Міністерства освіти і науки України подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що ОСОБА_3 у період навчання пропонувались посади для працевлаштування, що нею не заперечувалось в судовому засіданні, а також у період розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що наказом ректора університету «Про зарахування до аспірантури» від 03 жовтня 2011 року №109-а ОСОБА_3 зарахована до аспірантури за держконтрактом з відривом від виробництва терміном на три роки з 10 жовтня 2011 року.

У заяві від 06 вересня 2011 року про допуск до участі у конкурсі вступників аспірантури ОСОБА_3 вказала, що вона з «Положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», Правилами внутрішнього розпорядку, правами та обов'язками аспіранта ознайомлена та зобов»язалась їх виконувати.

10 жовтня 2011 року між сторонами укладено Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №169.

Відповідно до п.2.1 Угоди університет зобов'язався здійснити якісну підготовку аспіранта згідно з програмами, затвердженими Міністерством освіти і науки України, вченою радою Університету та індивідуальною науково-навчальною програмою підготовки аспіранта.

Відповідно до п.2.5 Угоди університет зобов'язався виплачувати аспіранту на період навчання в аспірантурі державну стипендію за умови фінансування за рахунок коштів державного бюджету України.

Пунктом 17 «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» та п.6.25 Статуту університету передбачено, що взаємозобов'язання аспіранта або докторанта, підготовка яких здійснюється за державним замовленням та вищого навчального закладу, наукової установи визначаються в типовій угоді, якою передбачається своєчасне закінчення роботи над дисертацією, працевлаштування після закінчення аспірантури або докторантури, забезпечення відповідних умов праці, надання впорядкованого житла, тощо, та відповідальність сторін у разі невиконання умов типової угоди.

В період навчання аспірантка ОСОБА_3 отримувала державну стипендію, згідно із затвердженим кошторисом, що підтверджено наказами аспірантури Університету та витягами з наказів Університету про встановлення стипендії аспірантці ОСОБА_3, а саме: №125-а від 20 жовтня 2011 року, №158-а від 06 грудня 2011 року, №2-а від 19 січня 2012 року, №31-а від 05 квітня 2012 року, №73-а від 17 липня 2012 року, №87-а від 12 вересня 2012 року, №105-а від 05 жовтня 2012 року, №141-а від 03 грудня 2012 року та довідками бухгалтерії Університету про доходи №№ 152, 153, 154 від 03 червня 2015 року.

Розмір нарахованої стипендії за період навчання в аспірантурі, яку отримала ОСОБА_3 за період з 10 жовтня 2011 року до 09 жовтня 2014 року склав 80080,87 грн.

Згідно із п.3.7 угоди ОСОБА_3 зобов»язалася відпрацювати після закінчення навчання в аспірантурі не менше трьох років в університеті за контрактом на запропонованій адміністрацією посаді, враховуючи отриману кваліфікацію.

Відповідно до п.3.8. угоди у разі відмови після закінчення аспірантури приступити до запропонованої роботи за фахом без поважних причин, а також відрахування з аспірантури відповідно до п. 2.6. та за власним бажанням, відшкодувати Університету витрати, пов'язані з навчанням в установленому законом порядку.

Наказом ректора Університету від 03 жовтня 2014 року №96-а ОСОБА_3 відрахована зі складу аспірантів 09 жовтня 2014 року, у зв»язку із закінченням терміну навчання аспіранта та виконанням індивідуального плану роботи над дисертацією.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини порушення ОСОБА_3 п.3.7 угоди, оскільки не підтверджено будь-яке пропонування роботи за фахом, яке б ґрунтувалося на вимогах чинного законодавства, не доведено існування вакантних посад, а також не зазначено строків, у які ОСОБА_3 повинна працевлаштуватися.

Проте, повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до загальних умов виконання зобов»язання, встановлених частиною 1 ст.526 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов»язань.

При вирішенні спору, судом першої інстанції вірно установлено, що укладена між сторонами угода не суперечить чинному законодавству, повинна виконуватись сторонами та обґрунтовано відхилено позицію відповідача щодо нікчемності п.3.8 цієї угоди.

Разом з тим, є помилковим висновок суду щодо не доведення позивачем порушення відповідачем п.3.7 угоди, оскільки такий висновок спростовуються наявними у справі доказами та не відповідає фактичним обставинам справи.

За змістом пункту 3.7 укладеної між сторонами угоди, відпрацювати в університеті певний період є зобов»язанням ОСОБА_3, відтак доведення неможливості виконання цього зобов»язання покладається на відповідача відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Проте, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування причин невиконання п.3.7 угоди .

Натомість, з матеріалів справи убачається, що 23 жовтня 2014 року ОСОБА_3 направлено лист за підписом начальника відділу кадрів щодо термінової явки до відділу кадрів з питання виконання вимог п.3.7 угоди та зазначено про необхідність приступити до роботи після відрахування з аспірантури.

Відтак, посилання відповідача та висновки суду про те, що позивач ухилився від працевлаштування ОСОБА_3 є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь Київського національного лінгвістичного університету з подальшим перерахуванням коштів в дохід державного бюджету розмір отриманої стипендії за період навчання в аспірантурі КНЛУ з 10 жовтня 2011 року по 09 жовтня 2014 року в загальній сумі 80080,87 грн.

На підставі ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування судових витрат 1218,00 грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з»ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Київського національного лінгвістичного університету Міністерства освіти і науки України, подану представником за довіреністю Шовкуном Юрієм Михайловичем, задовольнити.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 04 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Київського національного лінгвістичного університету з подальшим перерахуванням коштів в дохід державного бюджету розмір отриманої стипендії за період навчання в аспірантурі КНЛУ з 10 жовтня 2011 року по 09 жовтня 2014 року в загальній сумі 80080,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Київського національного лінгвістичного університету на відшкодування судових витрат 1218,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов