Провадження № 2/522/6451/16
У Х В А Л А

Іменем України

«09» серпня 2016 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Погрібний С.О., розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговими розписками,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг у сумі 620 369,95 гривень.

Позивачка в порядку забезпечення позову просить суд накласти арешт на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими частиною 1 статті 153 ЦПК України, за якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання позивача.

За правилом ст.153 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Під час вирішення заявленого клопотання судом має бути враховано, що накладення арешту можливе тільки за умови доведеності факту належності майна відповідачу на праві власності.

Проте, позивачем на підтвердження належності вказаної квартири відповідачу надано копію договору дарування, укладеного 22 березня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар 110/1000 частин квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, в порушення наведених вимог, позивачем не обґрунтовано належним чином, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити, зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має також взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що відповідачка є власником 110/1000 частин вказаної квартири, а не її в цілому, як стверджує позивачка, забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру загалом є неможливим та недопустимим з огляду на наявність інших ймовірних власників, права та інтереси яких будуть порушені у разі задоволення такої заяви про забезпечення позову.

При цьому, суд також вбачає певну невідповідність заявлених позовних вимог наведеним заходам забезпечення позову, що свідчить про порушення принципу співмірності в разі задоволення наведеної заяви про забезпечення позовних вимог.

У цьому висновку суд виходить з того, що предметом позовних вимог позивача не є вирішення питання про право власності на зазначену квартиру, а вказані ним заходи забезпечення позову повязані із можливим обмеженням права власності третіх осіб на цей обєкт.

Таким чином, суд вважає зазначену заяву необґрунтованою належним чином, такою, що може призвести до порушення прав та обовязків третіх осіб, з огляду на що вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговими розписками відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

09.08.2016