У Х В А Л А

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Посилалась на те, що вона з 1994 року, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, вселилась у вказану квартиру як член сім'ї наймача. У зв'язку з тим, що за життя ОСОБА_4 не встиг приватизувати спірну квартиру, вона не може оформити на неї право власності у порядку спадкування. Посилаючись на приписи ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР, просила задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1

У поданій касаційній скарзі Житомирська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивач вселилась у спірну квартиру зі згоди наймача, з 1994 році проживає і користується квартирою як член сім'ї наймача, бере участь у витратах пов'язаних з оплатою комунальних послуг та інших зобов'язань, що випливають із договору найму, то вона набула право користування спірним жилим приміщенням.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 був наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований з 11 жовтня 1979 року.

30 квітня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 1» Житомирської міської ради (далі - КП «ВЖРЕП № 1») від 27 вересня 2014 року № 1233 ОСОБА_3 з 1996 року по даний час проживає у АДРЕСА_1 без реєстрації.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що у 1994 році, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4, вона вселилась у спірну квартиру як член сім'ї наймача, постійно проживає і користується даною квартирою, бере участь у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг та інших зобов'язань, що випливають з договору найму. Оскільки за життя ОСОБА_4 спірна квартира не була приватизована, вона не може оформити право власності на неї в порядку спадкування. Спірна квартира є її єдиним житлом, оскільки будинок по пров. Гранітному у м. Житомирі, право на ј частини якого позивач набула у порядку спадкування за законом, згорів, іншого житла вона не має.

Згідно зі ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користуватися жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом вказаної норми при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.

Вирішуючи спір по суті та визнаючи за позивачем право користування спірним жилим приміщенням, відповідно приписів ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди виходили із доведеності позивачем обставин, на які вона посилалась на обґрунтування своїх вимог, зокрема із доведеності факту її вселення у спірну квартиру в установленому законом порядку. Крім того, іншого житла позивач не має, оскільки будинок по пров. Гранітному у м. Житомирі, право на ј частини якого вона мала та у якому остання була зареєстрована до липня 2014 року, згорів та не придатний до житла.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставин справи.

Доводи касаційної скарги про те, що оскільки позивач не була зареєстрована в спірному житловому приміщенні, письмова згода наймача на її вселення відсутня, то підстави для визнання за нею права користування житловим приміщенням відсутні - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирської міської ради відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович