Справа № 352/342/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1968/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 на рішення Тисменицького районного суду від 15 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з указаним позовом та із врахуванням уточнених позовних вимог зазначав, що 15 вересня 2014 року він позичив ОСОБА_2 1000 доларів США з терміном повернення до 15 вересня 2015 року, про що останній написав розписку. На його неодноразові вимоги про повернення боргу відповідач не реагує і добровільно повернути борг відмовляється. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 1046, 1049,1050 ЦК України просив стягнути з відповідача в судовому порядку борг у сумі 33175,36 грн, з яких 27248,60 грн - основна сума боргу, 5552,74 грн. - відсотки по курсу НБУ, 374,02 грн. - 3% річних від суми боргу та судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду від 15 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 33175 (тридцять три тисячі сто сімдесят п»ять) грн. 36 коп. боргу згідно розписки від 15.09.2014 року,

551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору та 500 (п'ятсот) грн. витрат за надання юридичної допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що у матеріалах справи наявна копія закордонного паспорта з штампом про виїзд за межі України 13 серпня 2015 року та повернення на Україну 24 березня 2016 року, що спростовує факт можливості отримання коштів в борг у позивача 15 вересня 2015 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_4 вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 15 вересня 2014 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 1000 доларів США, про що позичальник написав розписку. Оскільки позичальник у добровільному порядку борг не повертає, то суд стягнув з останнього на користь позивача борг у сумі 33175, 36 грн., який складається: 27248,60 грн. - основна сума боргу, 5552,74 грн. - відсотки по курсу НБУ, 374,02 грн. - 3% річних від суми боргу та судові витрати.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 1000 доларів США з терміном повернення до 15 вересня 2015 року, про що останній написав розписку. Даний факт підтверджується письмовою розпискою, яка є в матеріалах справи. Розмір і порядок одержання процентів договором не встановлений (а.с.18 ).

Згідно довідки НБУ станом на день подачі позову офіційний курс гривні становить 2724,86 грн. за 100 грн.(а.с.5). Розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ визначений 22% річних, що за період прострочення грошового зобов'язання з 15.09.2015 року по 16.09.2016 року становить 5552,72 грн. (а.с.6).

Відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних від суми заборгованості становить 374,02 грн.

Отже, загальний борг відповідача перед позивачем становить 33175, 36 грн, з яких 27248,60 грн - основна сума боргу, 5552,74 грн. - відсотки по курсу НБУ, 374,02 грн. -3% річних від суми боргу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Розмір заборгованості за договором позики відповідачем чи його представниками не оспорюється.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та правильно керувався умовами договору позики і ст. ст. 625,1046,1047,1048,1049 ЦК України.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не укладав договору позики і не писав 15.09.2014 року розписки про отримання у борг 1000 доларів США, так як спростовується власноручно написаною позичальником розпискою (а.с.18), показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили, що договір позики був укладений саме 15.09.2014 року і цей договір позики позивач не оспорює. Крім цього, у запереченнях на позов відповідачач не заперечує про те, що саме ним написана розписка про отримання у борг 1000 доларів США (а.с. 26).

Також суд відпиляє доводи позивача про те, що спріні кошти є оплатою за виконану ним роботу, оскільки за змістом розписки від 15.09.2014 року ним отримані у борг 1000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 15.09.2015 року (а.с.18)

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 відхилити. Рішення Тисменицького районного суду від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д. Фединяк

Судді: Я.Ю.Ковалюк

І.О.Максюта