Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за ненадання відпустки та вихідної допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), у якому просила суд змінити формулювання причини її звільнення з п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку зі втратою довір'я з боку власника, та дату 23 липня 2014 року на формулювання - звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням ПАТ «Ощадбанк» законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 9 липня 2014 року; стягнути з ПАТ «Ощадбанк» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 9 липня 2014 року по 9 серпня 2014 року у розмірі 1 500 грн; компенсацію за невикористані щорічні відпустки в кількості 89 днів у розмірі 4 307 грн 60 коп.; вихідну допомогу у розмірі 4500 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу від 4 вересня 2006 року №432-к позивача призначено на посаду контролера-касира територіального відокремленого відділення філії ПАТ «Ощадбанк» №10007/0204. За час роботи в установі до неї жодних нарікань з боку керівництва не було. 10 червня 2014 року без її участі, в присутності працівників служби безпеки банку у відділенні банку, де вона працює, було проведено перевірку. 11 червня 2014 року її було викликано до банку у м. Запоріжжі та повідомлено про виявлену недостачу, та погрожуючи та вимагаючи гроші і майно, змусили написати заяву про вимушену відпустку за сімейними обставинами з 11 червня 2014 року по 2 липня 2014 року, у зв'язку з чим, 19 червня 2014 року вона звернулася до Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

4 липня 2014 року, перебуваючи у відпустці з 3 липня 2014 року по 8 липня 2014 року включно, ОСОБА_5 надіслала до банку заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 9 липня 2014 року зі сплатою вихідної допомоги, яку банк отримав 9 липня 2014 року. 9 липня 2014 року позивач, перебуваючи на лікарняному, з'явилась до банку за належним звільненням та проведенням з нею відповідних розрахунків, проте начальник відділу по роботі з персоналом відмовилась з нею зустрітись, у зв'язку з чим нею направлено до банку поштою заяву про надання довідки про середню заробітну плату за 2014 рік, розблокування її карткового рахунку та повідомлення дня, часу та способу виконання заяви про звільнення від 4 липня 2014 року. Відповіді на зазначені листи від банку також не отримала. На підставі наказу від 23 липня 2014 року № 589-к ОСОБА_5 звільнена з посади контролера-касира за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довір'я з боку власника, копію якого разом з трудовою книжкою отримано нею поштою. При цьому, відповідні виплати при звільненні не проведені.

Позивач вважає своє звільнення із зазначених підстав незаконним, оскільки воно було проведено з порушенням норм трудового законодавства, посилаючись на систематичне порушення трудових прав з боку відповідача,просила позов задовольнити.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано формулювання ПАТ «Ощадбанк» причини звільнення ОСОБА_5 за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я з боку власника та дату звільнення з 23 липня 2014 року недійсними. Зобов'язано ПАТ «Ощадбанк» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_5 з п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я з боку власника та дату з 23 липня 2014 року на формулювання: звільнено за власним бажанням в зв'язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 9 липня 2014 року. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 9 липня 2014 року по 09 лютого 2015 року в розмірі 12 078 грн 22 коп.; компенсацію за ненадані щорічні відпустки в кількості 89 днів у розмірі 4 953 грн 74 коп.; вихідну допомогу в розмірі 5 176 грн 38 коп., всього стягнути 22 208 грн. 34 коп.. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витратю

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_5 було допущено порушення трудового законодавства, оскільки на час звільнення з посади контролера-касира її винні протиправні дії не були встановлені обвинувальним вироком, тому обставини, викладені в акті документальної ревізії від 2 липня 2014 року, є недоведеними, а відтак відсутні правові підстави для звільнення позивача за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Крім того зазначив, що акт ревізії від 2 липня 2014 року не є належним доказом за відсутністю інвентаризаційної комісії з обов'язковою участю головного бухгалтера, протоколу за наслідками інвентаризації, та затвердженого керівником підприємства акту інвентаризації.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_5, як особа, яка безпосередньо обслуговувала грошові цінності, здійснювала зберігання, обробку, перерахування, приймання та видачу грошових коштів, проведеною 2 липня 2014 року ревізією було виявлено нестачу грошових коштів на рахунках клієнтів власника, що виникла під час її роботи, вказану обставину позивач не заперечувала, та добровільно частково погасила завдану нею шкоду, а тому вважав доведеним існування подій, що призвели до втрати довір'я роботодавця відносно позивача, та відповідно давало підстави для звільнення останньої в порядку п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з наказом від 4 вересня 2006 року № 432-к ОСОБА_5 була прийнята на посаду контролера касира територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0204 філії Запорізького обласного управління ВАТ «Ощадбанку».

5 вересня 2006 року між ОСОБА_5 та роботодавцем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_5 безпосередньо обслуговувала грошові цінності, здійснювала зберігання, обробку, перерахування, приймання та видачу грошових коштів.

2 липня 2014 року у територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10007/0204 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» було проведено документальну ревізію, згідно з актом якої було виявлено нестачу грошових коштів на рахунках клієнтів ПАТ «Ощадбанк» у сумі 1 087 878 грн 03 коп. та 1 895 доларів США. Нестача грошових коштів виникла під час роботи у відділенні філії банку службових осіб - контролера-касира ОСОБА_6 та контролера-касира ОСОБА_5, які за період з 11 жовтня 2010 року по 5 червня 2014 року шляхом періодичного зняття коштів з рахунків клієнтів, привласнили грошові кошти на загальну суму 1 087 878 грн 03 коп. та 1 895 доларів США. Нестача грошових коштів виникла, зокрема, внаслідок недотримання контролером-касиром ОСОБА_5 вимог п. 5.42 Порядку ВАТ «Ощадбанк» № 17-2, в частині правильного відображення операцій по рахунку в ощадних книжках, видачі грошових коштів без присутності клієнта.

В поясненнях від 10 червня 2014 року на адресу начальнику ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 зазначає, що не може пояснити причину нестачі коштів в сумі 1 188 грн 68 коп., однак визнає, що працюючи з контролером-касиром неодноразово роздруковували видаткові ордери, знімала кошти для особистих потреб в сумі 75 487 грн. та зобов'язалась погасити в дводенний строк.

Згідно з наказом від 23 липня 2014 року № 589-к ОСОБА_5 звільнено з посади контролера-касира за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довір'я з боку власника.

За п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обов'язкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1093цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська