07.11.2016 ЄУН № 337/4492/15-ц
Провадження № 2/337/35/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., секретарі Медвідь Г.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, Гаражний кооператив «Енергетик-2», про розподіл майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, про розподіл майна подружжя, усунення перешкод у користуванні власністю, вселення до жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення і заявлення додаткових позовних вимог, просила:

визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1;

визнати за нею право власності на 1/2 частку капітального гаражу №303 у ГК «Енергетик-2», що знаходиться за адресою: 69012, м. Запоріжжя, вулиця Братська, 80;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку капітального гаражу №303 у ГК «Енергетик-2», що знаходиться за адресою: 69012, м. Запоріжжя, вулиця Братська, 80;

визнати за нею право власності на рухоме майно: кухонний гарнітур вартістю 4400 гривень; газову плиту Ariston C347G вартістю 2100 гривень; стіл кухонний з 4 стільцями вартістю 1600 гривень; холодильник Whirpool WTV 4125 NF TS вартістю 4400 гривень; диван «Етна» вартістю 1600 гривень; водонагрівач Isea вартістю 1200 гривень.;

визнати за ОСОБА_3 право власності на рухоме майно: шкап з тумбою (прихожа) вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор вартістю 900 гривень; шкап-купе вартістю 1200 гривень; шкап купе кутовий з комодом вартістю 1600 гривень; ліжко двоспальне вартістю 600 гривень; матрац «Бостон» Б2 2016 вартістю 1200 гривень; пральну машину Daewoo DWF 806 WP вартістю 900 гривень; кондиціонер Arvin AFMSV 12 HCL вартістю 3700 гривень; телевізор Samsung LE20S52 BP вартістю 4800 гривень.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому змінивши, і остаточно визначившись із позовними вимогами, просив:

поділити майно подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на 1/3 частку, а за ОСОБА_1 на 1/6 частку квартири;

стягнути на його користь з ОСОБА_1 125000 гривень;

зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні квартирою №172 в буд.№23 по вул. Задніпровській в м. Запоріжжя, шляхом передачі ОСОБА_3 ключів від замків до квартири;

вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_2.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 пояснювала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1989 року по 03 листопада 2014 року. Під час перебування у шлюбі, продавши однокімнатну квартиру, та доплативши різницю із сімейного бюджету, вони придбали чотирикімнатну квартиру, в якій тривалий час робили ремонт. Також в 2001 році набули гараж, який будували силами подружжя, та батьків подружжя, однак в 2014 році її чоловік переоформив гараж на мати. Крім того ними купувалась побутова техніка, меблі, тощо. При цьому пояснила, що сімейних накопичень в сумі 250000 гривень, половину яких ОСОБА_3 просить з неї стягнути, не існує. Зазначеними заощадженнями їх родина не володіла, оскільки окрім вказаних у розрахунку її колишнього чоловіка витрат, кошти витрачались ще і на багато інших потреб, в тому числі поїздки, відпочинок, їжа, одяг, подарунки, а тому були витрачені, а не заощадженні. Крім того наголосила що ОСОБА_3 завжди працював на комунальних підприємствах, і мав відповідний заробіток. Також зазначила, що з 28 січня 2015 року ОСОБА_3 пішов з місця їх спільного проживання. У квітні 2015 року вона замінила замок до квартири (у звязку із поломкою старого замка). За отриманням дубліката нових ключів ОСОБА_3 до неї не звертався. Просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, та не заперечувала проти задоволення зустрічного позову в частині вимог щодо усунення перешкод ОСОБА_3 в користуванні квартирою.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 наполягала на задоволенні первісного позову. Пояснила, що усе майно подружжя набуте за спільні кошти ОСОБА_1 і ОСОБА_3, і тому повинно бути поділено в рівних частинах. Щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 125000 гривень заперечувала, оскільки існування зазначеного накопичення є лише домислом ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 просив задовольнити зустрічний позов, та не заперечував щодо розподілу рухомого майна відповідно до запропонованого ОСОБА_1 способу. Пояснив, що за час перебування в шлюбі, в 1994 році йому була виділена службова однокімнатна квартира, яка була приватизована в 2000 році на нього, дружину та доньку ОСОБА_6 Надалі вони продали однокімнатну квартиру, він зайняв грошові кошти в сумі 9000 гривень у бабусі ОСОБА_7, та в сумі 2000 гривень у ОСОБА_8 і ОСОБА_9, на які в сумі вони купили чотирикімнатну квартиру. Після смерті ОСОБА_7, родичі вирішили, що він може не віддавати позику, і це буде його частина спадщини. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 також не вимагали повернення позики, і сказали, що це їх подарунок. Таким чином, оскільки у придбання квартири він вклав свої особисті кошти, його частка щодо квартири повинна бути більше, ніж у дружини. В період з 2001 по 2004 роки вони робили ремонт у придбаній квартирі. Бюджет в сімї вівся спільний, але завідувала ним дружина. За час спільного життя вони накопили певні заощадження. Так з 2001 року по 2009 рік вони накопичили близько 100000 гривень, які зберігали за місцем проживання. В 2009 році ОСОБА_1 вирішила забрати гроші на роботу, де був надійний сейф, проти чого він не заперечував. Далі вони щомісяця заощаджували кошти, та накопичили ще близько 150000 гривень, які також зберігались на роботі його дружини. Зазначену суму заощаджень він не бачив, але вважає, що вони повинні існувати, приблизно у вказаній ним сумі, і тому повинні бути розділені. Разом із дружиною і донькою в квартирі АДРЕСА_3 він проживав до 28 січня 2015 року. Надалі він попав у лікарню, та проживав у матері. До квартири намагався повернутись, але ОСОБА_1 змінили замки до квартири.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав свого довірителя, та наполягав на задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 До розлучення у її батьків були добрі родинні відносини. Вони вели спільний бюджет і господарство. Щодо придбання квартири в 2001 році, будь яких обставин не памятає. Великих сімейних заощаджень її батьки не мали. Накопичення в сумі 250000 гривень вона ніколи не бачила, та про існування такого від батьків не чула. Також пояснила, що в квартирі №172 вона проживала разом із батьками з моменту заселення. Приблизно в грудні 2014 року її батько ОСОБА_3 змінив місце проживання.

Надалі ОСОБА_6 надала письмове клопотання (т.2 а.с.86) про розгляд справи за її відсутності, задоволення первісного позову, та відмову в задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_5 надаючи пояснення як третя особа, та будучи допитаю в якості свідка розповіла, що вона є матірю відповідача ОСОБА_3 Памятає, що для придбання квартири в 2001 році ОСОБА_3 зайняв у її матері ОСОБА_7 під розписку 9000 гривень. Розписка на цей час не збереглась. Позику ОСОБА_3 не повертав, оскільки ОСОБА_7 померла, і родичі вирішили, що це буде його частина спадщини. Також її син позичав гроші на придбання квартири у ОСОБА_9, яка пізніше сказала, що ці кошти подарунок ОСОБА_3 на день народження. При цьому, ОСОБА_5 не була присутня ні при передачі завдатку за квартиру, ні при безпосередній покупці квартири, та не знає, які саме кошти передавались продавцю. Про сімейний бюджет, доходи, витрати і заощадження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їй нічого не відомо. Однак, вона кілька разів позичала гроші у ОСОБА_1, і остання привозила їх з роботи. Щодо гаража №303 в ГК «Енергетик-2» розповіла, що будували гараж приблизно з 1990 року. Договір на будівництво уклали в 1991 році. У будівництві гаража окрім неї приймали участь її чоловік, позивач і відповідач у справі, а також батько ОСОБА_1 Коли закінчили будівництво гаража, спочатку він був оформлений на неї, однак, оскільки це був другий гараж у їх родині, приблизно в 1995-1996 році гараж переоформлено на ОСОБА_3 В 2014 році вона дізналась про велику заборгованість з утримання гаража, та за згодою ОСОБА_3 переоформила гараж на себе, та сплачує борг. Свідоцтво про право власності на гараж не видавалось, а власність вони оформляли шляхом вступу в члени гаражного кооперативу. Щодо позовних вимог заперечувала проти поділу гаража як майна подружжя, і просила задовольнити зустрічний позов.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_11 племінник її чоловіка, а ОСОБА_5 сестра її чоловіка. В червні 2001 року вона займала під розписку грошові кошти в сумі 10000 гривень у матері ОСОБА_5 на покупку хати. У вересні 2001 року ОСОБА_5 в ході телефонної розмови попросила повернути позику, оскільки її син ОСОБА_3 хотів придбати квартиру. Гроші вони привезли 07 вересня 2001 року, та за їх присутністю ОСОБА_7 дала ОСОБА_3 9000 гривень. Крім того, 17 вересня 2001 року вона разом із чоловіком позичила ОСОБА_3 2000 гривень на придбання квартири. Зазначені кошти надалі вони подарували ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_3 є братом її чоловіка. Між їх родинами були добрі дружні стосунки, та часто вони бували друг у друга в гостях. Про те, що ОСОБА_10 дарувала ОСОБА_3 гроші не знає. Дохід родини ОСОБА_3 і ОСОБА_1 може охарактеризувати як звичайний, середній. Про родинні накопичення, в тому числі, в сумі 250000 гривень вона не чула. Також розповіла, що в період 2010-2013 років її чоловік разом із ОСОБА_3 вели господарство в с. Августинівка. Фінансував це її чоловік, але для цього і він і ОСОБА_3 брали кредити в різних банках. Також її чоловік допомагав ОСОБА_3 кодуватись від алкогольної залежності.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є братом ОСОБА_3, а також знає ОСОБА_1 ще до того, як ті зареєстрували шлюб. Дохід родини ОСОБА_3 і ОСОБА_1 може охарактеризувати як середній, а до 2010 року, можливо вище середнього. Гроші у них займав кілька разів, але суми не великі до 1000 гривень. Які саме були доходи та витрати у ОСОБА_3 і ОСОБА_1, чи як розподілялись їх заробітки не знає. Про сімейні заощадження, в тому числі про наявність великої грошової суми, не чув ні від ОСОБА_3, ні від інших осіб. Про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_7 9000 гривень також не знає. Памятає, що гараж №303 в ГК «Енергетик-2» будували спільними силами ОСОБА_3, ОСОБА_1, та їх батьки. Надалі володіли гаражем по членській книжці. Під час ведення з ОСОБА_3 спільного господарства в 2011-2013 роках, часто на обох брали кредити. При цьому ОСОБА_3 не казав про наявність у нього великих заощаджень, які можливо вкласти в бізнес. Щодо алкогольної залежності ОСОБА_3, дійсно була така біда, та в 2010 році він кілька разів возив брата до лікарні, та на кодування.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він вчився разом із ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в одній школі. Якийсь час вони близькі стосунки не підтримували, а з 1999 року почали близько спілкуватись родинами. Також він допомагав ОСОБА_3 з пошуком квартири для розширення, та з ремонтом придбаної квартири. Знає, що ОСОБА_3 працював на кількох роботах, і заробляв вище середнього рівня. Однак машин родина ОСОБА_3 не мала. Кілька разів він запозичував у ОСОБА_3 гроші, в тому числі в 2007 році 3000 гривень. В 2010 році хотів позичити 2000 гривень, але ОСОБА_3 сказав, що всіма коштами завідує дружина. Також знає, що приблизно в 2007-2008 році ОСОБА_15 позичав у ОСОБА_3 велику суму грошей близько 30000 гривень. При цьому, йому не відомо конкретний розмір заробітків ОСОБА_3 і ОСОБА_1, розмір їх витрат, та сума заощадження, у разі її наявності.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона є директором ТОВ «Ортус ЛТД». На цьому підприємстві працює ОСОБА_1 приблизно з 2007 року і по цей час. ОСОБА_3 також працював на підприємстві приблизно з 2009 по 2014 роки. Перший рік ОСОБА_3 працював нормально і претензій до нього не було, але далі він постійно зловживав алкогольними напоями, пиячив, порушував трудову дисципліну. До нього не застосовувались дисциплінарні стягнення і не було звільнено за статтею тільки у звязку із її особистою лояльністю до родини ОСОБА_3. Крім того розповіла, що її не відомо, щоб у сейфі підприємства будь хто із працівників, в тому числі ОСОБА_1, зберігав свої особисті речі, гроші чи матеріальні цінності. Таке використання сейфу підприємства суперечить Інструкції з касової дисципліни, затвердженої НБУ. Заробітну плату її працівники отримують особисто, про що розписуються і відомостях. В період 2009-2014 років на ТОВ «Ортус ЛТД» були перевірки з дотримання законодавства про оплату праці, та жодні порушення виявлені не були.

Заслухавши пояснення сторін, представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

При цьому докази повинні бути належними і допустимим, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з копії рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2014 року у справі ЄУН №337/6110/14-ц, Провадження №2/337/2125/2016 (т.1 а.с.8) ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 1989 року по 14 листопада 2014 року.

Згідност. 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначає п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Згідно ч.1ст. 69 СК Українидружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, при вирішенні спору про поділ майна подружжя слід виходити з презумпції рівності часток подружжя у набутому ними майні. Ця норма застосовується правильно та відповідно до правового висновку викладеної в Постанові ВСУ від 11 березня 2015 року (провадження №6-21цс15) згідно до якої: «Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток».

Під час перебування у шлюбі, сторонами було придбане рухоме майно: кухонний гарнітур (т.1 а.с.27-28, 38, 40); газову плиту Ariston C347G (т.1 а.с.29, 38, 41); стіл кухонний з 4 стільцями (т.1 а.с.38, 42, 43); холодильник Whirpool WTV 4125 NF TS (т.1 а.с.44); диван «Етна» (т.1 а.с.31, 48); водонагрівач Isea (т.1 а.с.31, 39, 55); шкап з тумбою (прихожа) (т.1 а.с.34, 38, 45, 46); тумбу під телевізор (т.1 а.с.30, 38, 47); шкап-купе (т.1 а.с.32-33 38, 49); шкап купе кутовий з комодом (т.1 а.с.39, 50, 51); ліжко двоспальне (т.1 а.с.39, 52); матрац «Бостон» Б2 2016 (т.1 а.с.35, 53); пральну машину Daewoo DWF 806 WP (т.1 а.с.36, 54); кондиціонер Arvin AFMSV 12 HCL (т.1 а.с.37, 39, 56); телевізор Samsung LE20S52 BP вартістю 4800 гривень (т.1 а.с.57).

Розподіл вказаного рухомого майна щодо запропонованого ОСОБА_1 варіанту, відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи визнав. Наявність цього майна, його стан чи вартість не оспорював. Виходячи із викладеного, та керуючись ч.4 ст. 174 ЦПК України, ч.ч.1, 2 ст. 69 СК України розподіл вказаного рухомого майна підлягає відповідно до визнаного сторонами способу, що буде відповідати критеріям законності, рівності, справедливості.

Крім того, як вбачається з копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2001 року (т.1 а.с.77, т.2 а.с.47) ОСОБА_17, яка діяла від себе та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_18, продала, а ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка діяла від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_6, купили в рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_1, за 31564 гривні, які покупці передали продавцям готівкою в процесі оформлення договору після узгодження його тексту. Право власності за вказаним договором зареєстровано 11 жовтня 2001 року за №35217 (т.1 а.с.77зв.) 1/2 частка за ОСОБА_3, та 1/2 частка за ОСОБА_6. У позовах як у первісному, так і зустрічному, ставиться питання про розподіл лише 1/2 частки квартири, що зареєстрована за ОСОБА_3

Для відступлення від засад рівності часток подружжя, діюче законодавство передбачає необхідність наявності певних підстав (ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України), які у справі встановлені не були. Крім того, за ч.7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Також за п.п.2, 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Посилаючись на вкладення своїх особистих грошових коштів, які були йому подаровані, ОСОБА_3 просить збільшити розмір його частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, однак не надаючи конкретний розрахунок збільшення частки відповідно до здійсненого особистого внеску.

Щодо вкладення грошових коштів у придбання квартири, було встановлено наступне.

Згідно копії угоди про задаток від 13 вересня 2001 року (т.2 а.с.48), ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_19 завдаток в розмірі 1040 гривень, що еквівалентно 200 доларів США в рахунок оплати квартири АДРЕСА_4. Договірна ціна квартира зазначена 17680 гривень, що еквівалентно 3400 доларів США.

19 вересня 2001 року, як вбачається з копії нотаріально посвідченого договору (т.2 а.с.49) ОСОБА_3 видав ОСОБА_17, яка діяла за себе та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_18, завдаток в сумі 6687 гривень в рахунок 15500 гривень за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Крім того, як вбачається з копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2001 року (т.1 а.с.193) ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка діяла від себе та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_6, продали, а ОСОБА_20, яка діяла від себе та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_21, купили в рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_4, за 13547 гривень, які продавці отримали повністю при підписанні договору.

При цьому, судом не було встановлено вкладення ОСОБА_3 у придбання квартири своїх особистих грошових коштів.

Так згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Діючий на той час Цивільний кодекс Української РСР встановлював обовязкову письмову форму для вказаної ОСОБА_3 суми, як договору позики, так і договору дарування (п.2 ч.1 ст. 44, ст. 375, ч.1 ст. 244). Наслідком недодержання простої письмової форми, згідно ст. 46 ЦК України РСР, є позбавлення сторін права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи не було встановлено належних і допустимих доказів вкладення ОСОБА_3 у придбання квартири своїх особистих грошових коштів, суд приходить до висновку, що на придбання квартири були використані лише спільні сумісні кошти подружжя, у звязку з чим, частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на спірну 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 повинні бути рівними.

Як вказує п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст. 65 СК України).

Як вбачається з листа Гаражного кооперативу «Енергетик-2» (т.1 а.с.220), ОСОБА_3 був членом Гаражного кооперативу «УБ Дніпробуд «Енергетик-2» з 2001 року і мав гараж №303. Згідно з п.9 діючого Статуту гаражного кооперативу «… гараж є власністю члена кооперативу…». 19 грудня 2014 року гараж №303 був переоформлений на ОСОБА_5 на підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5

При цьому, судом не було встановлено належними доказами наявність у ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 паєнакопичень в гаражно-будівельному кооперативі, або вкладення ними грошових коштів в будівельні матеріали, чи будівництво гаража.

Відповідно до копії договору №99 від 19 грудня 1991 року, замовником будівництва гаража була ОСОБА_5 (т.2 а.с.21-22). Вона здійснювала оплату проведених робіт (т.2 а.с.20) та матеріалів (т.2 а.с.23). Крім того вона укладала додаткові угоди по договору будівництва гаража (т.2 а.с.24). Участь у придбанні матеріалів на будівництво гаража приймав також батько ОСОБА_3 ОСОБА_22 (т.2 а.с.25, 26), який помер 01 лютого 2010 року (т.2 а.с.27).

При цьому, гараж №303 Гаражного кооперативу «Енергетик-2» був зареєстрований за ОСОБА_5 з 16 березня 1995 року (т.2 а.с.18). Експлуатаційні внески за 1995, 1996, 1998, 2004 роки вносила ОСОБА_5, та з 2015 року вона погашала заборгованість за вказаним гаражем за попередні роки (т.2 а.с.19).

Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону.

Оскільки право власності на гараж №303, як на нерухоме майно належним чином не реєструвалось, та судом не встановлено його відношення до спільного майна подружжя в якості паєнакопичення, чи вкладених будівельних матеріалів, у його поділі як майна подружжя необхідно відмовити.

Щодо розподілу грошових коштів сімейних накопичень в сумі 250000 гривень, то судом не було встановлено підтвердження того, що зароблені ОСОБА_1 і ОСОБА_3 спільні кошти (т.2 а.с.89-96, 115-116) не були витрачені. Як саме подружжя, так і їх донька, родичі та свідки не підтвердили наявність цього накопичення, а тому його існування є лише домислом ОСОБА_3 (т.2 а.с.97-99), який крім того в судових засіданнях пояснював, що усю суму вказаного ним заощадження він ніколи не бачив, точного його розміру назвати не може, але вважає, що вони повинні існувати. Абстрактні підрахунки не можуть бути включені до складу майна, що підлягає поділу, а сума грошових коштів повинна бути чіткою, точною, та існувати на час розгляду справи, чого жодним чином підтверджено не було. Зважаючи на викладене, у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 125000 гривень слід відмовити за недоведеністю існуванні накопичення.

Отриманий ОСОБА_3 09 квітня 2015 року кредит (т.2 а.с.101-106) до коштів подружжя не відноситься, оскільки шлюб було розірвано 14 листопада 2014 року.

Щодо усунення ОСОБА_3 перешкод в користуванні квартирою №172 в буд.№23 по вул. Задніпровській в м. Запоріжжя, слід зазначити наступне.

Як було визнано сторонами, та підтверджено поясненнями третьої особи і свідків, ОСОБА_3 з початку 2015 року позбавлений можливості користуватися частково належною йому квартирою, у звязку із заміною ОСОБА_1 замків на вхідних дверях до квартири. Крім того, наявність спору щодо користування квартирою підтверджується заявами до райвідділу міліції (т.1 а.с.116), та узгоджуються з документами про лікування ОСОБА_3 в період з 14 по 26 лютого 2015 року (т.1 а.с.199, 200, 201).

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, а згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 63 СК України д ружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою №172 в буд.№23 по вул. Задніпровській в м. Запоріжжя та надання йому ключів від вхідних дверей вказаної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовні ж вимоги про вселення в даному випадку задоволені бути не можуть, оскільки суду не надано належних та достатніх доказів того, що ОСОБА_3 виселився з квартири під примусом ОСОБА_1, і що вона чинить йому перешкоди, не дозволяючи вселитись у квартиру, при тому, що у ОСОБА_3 є інше житло.

Суд приходить до висновку про те, що визначення рівних часток у праві власності на цю квартиру між подружжям, а також зобовязання ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири, буде належним способом захисту права власності, користування та розпорядження належною ОСОБА_3 часткою квартири АДРЕСА_2.

Квитанції про сплату комунальних послуг (т.1 а.с.137-189, 190-191), та висновок спеціаліста №30 від 27 січня 2015 року (т.2 а.с.9-11), щодо заявлених позовних вимог суд не приймає як такі, що не відносяться до предмету доказування.

Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України в уточненому позові не заявлено, у звязку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 58, 59, 60, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на рухоме майно: кухонний гарнітур вартістю 4400 гривень; газову плиту Ariston C347G вартістю 2100 гривень; стіл кухонний з 4 стільцями вартістю 1600 гривень; холодильник Whirpool WTV 4125 NF TS вартістю 4400 гривень; диван «Етна» вартістю 1600 гривень; водонагрівач Isea вартістю 1200 гривень.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, право власності на рухоме майно: шкап з тумбою (прихожа) вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор вартістю 900 гривень; шкап-купе вартістю 1200 гривень; шкап купе кутовий з комодом вартістю 1600 гривень; ліжко двоспальне вартістю 600 гривень; матрац «Бостон» Б2 2016 вартістю 1200 гривень; пральну машину Daewoo DWF 806 WP вартістю 900 гривень; кондиціонер Arvin AFMSV 12 HCL вартістю 3700 гривень; телевізор Samsung LE20S52 BP вартістю 4800 гривень.

Зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою №172 в буд.№23 по вул. Задніпровській в м. Запоріжжя, та передати йому ключі від замків до вхідних дверей квартири.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1, та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Д.С. Бредун