Справа № 462/145/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 серпня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_3, посвідчений 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрований в реєстрі за №2217. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її двоюрідний брат ОСОБА_3 Вона проживала зі сім'єю в м.Одеса. Звернувшись в листопаді 2014 року до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті брата, дізналася, що він у 2008 році склав заповіт, згідно якого заповів свою квартиру на АДРЕСА_1 ОСОБА_2, хоча останній не є ні членом сім'ї, ні родичем ОСОБА_5 Вони з братом були близькими, часто спілкувались, але він ні разу не розповідав про відносини з відповідачем, його навіть не згадував. За життя брат запевняв, що квартира залишиться після його смерті їй і її дітям. Вважає, що оскаржуваний заповіт ОСОБА_3 не підписував, підпис і почерк у заповіті ОСОБА_3 не належить. За таких обставин переконана, що оскаржуваний заповіт не відповідає вимогам щодо дійсності правочинів, а тому є незаконним і має бути визнаний недійсним.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_6 позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 20.11.2015 року підтверджено доводи позивача, що рукописні записи і підписи в двох примірниках заповіту від 13.13.2008 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 02.08.2016 року не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак в попередніх судових засіданнях брав участь у розгляді справи, давав пояснення, заперечивши проти задоволення позову з мотивів безпідставності такого.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа - Сьома Львівська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, при цьому подавали заяви про проведення судових засідань за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були двоюрідними сестрою та братом, що стверджується рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.03.2015 року (а.с.49-52).

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.91).

До дня смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2, що стверджується довідкою ЖБК «Прибор-2» №10 від 01.12.2014 року (а.с.94).

Із заповіту ОСОБА_3, посвідченого 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. і зареєстрованого в реєстрі за №2217, вбачається, що він заповів належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с.92).

Позивач звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що вказаний заповіт укладено з порушенням вимог закону, оскільки ОСОБА_3 не підписував оспорюваний заповіт.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл.16 ЦК України.

Частиною 2 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно з ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому.

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З показань свідка ОСОБА_7 встановлено, що вони з ОСОБА_3 протягом шести останніх років до дня його смерті проживали разом в спірній квартирі, мали намір зареєструвати шлюб, ОСОБА_3 хотів зареєструвати її в квартирі та стверджував, що залишить після смерті квартиру їй. ОСОБА_2 бачила в ОСОБА_3 один-два рази на рік, натомість з позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_3 спілкувався дуже часто, вона приїжджала декілька разів на рік. Пояснила, що ОСОБА_3 позичав в ОСОБА_2 гроші, по 200-400 грн., з часом повертав їх, однак за два роки до смерті ОСОБА_3 перестав позичати у відповідача гроші. Ключі від квартири були в трьох осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_2 і друга ОСОБА_3 - «ОСОБА_8». Коли ОСОБА_3 стало погано зі здоров'ям, вона викликала швидку допомогу, проте ОСОБА_3 за чотири дні помер у лікарні. З ОСОБА_3 в лікарню поїхав ОСОБА_2, переконавши її, що їхати не потрібно. Дружив ОСОБА_3 тільки з «ОСОБА_8», який приходив декілька разів на тиждень та «ОСОБА_9». Зазначила, що після смерті ОСОБА_3 2-3 місяці проживала в квартирі, але не пройшло 9 днів після смерті останнього, як ОСОБА_2 почав шукати квартирантів, які й проживають на даний час в спірній квартирі. Додатково зазначила, що ОСОБА_3 не мав проблем з руками чи інших вад, які б перешкоджали йому самостійно писати, без сторонньої допомоги пересувався, обслуговував себе, скаржився хіба що на біль в нозі.

Допитана як свідок позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що покійний був її двоюрідним братом, з яким вони росли разом, вона навчалася в м.Львові, проживала в ОСОБА_3, однак з часом сім'я ОСОБА_3 переїхала жити в Луганськ, а вона - в м.Одесу, де й залишилася проживати. Однак вони продовжили спілкуватися та підтримувати родинні стосунки, після переїзду ОСОБА_3 до м.Львова, вона часто до нього в гості, допомогла перевести його російську пенсію для виплати в Україні, привозила речі, продукти харчування, допомагала матеріально. При цьому пояснила, що не знала про те, коли помер ОСОБА_3, про це її ніхто не повідомив, на похороні не була, про що дуже шкодує. Оспорюваний заповіт побачила в нотаріуса, оригінал цього документу на її вимогу приніс ОСОБА_2 Ознайомившись з заповітом, вона одразу ж побачила, що почерк і підпис в заповіті не належить ОСОБА_3, почерк якого дуже добре знала. Пояснила, що ОСОБА_3 був здоровий, сам ходив, не мав проблем з руками, тільки скаржився на біль в нозі, сам себе обслуговував. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що жодного разу не бачила та не чула від ОСОБА_3 про ОСОБА_2, хоча в них з братом було дуже тісне спілкування і довірливі відносини.

Згідно даних висновку криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів № 2905 від 20.11.2015 року рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_3 розташовані в графах «Підпис» перед записом «ОСОБА_3.» в двох примірниках заповіту від 30.12.2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрований в реєстрі за №2217, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.142-144).

До висновку про підписання заповіту іншою особою експерт прийшов внаслідок того, що вважав достовірними вільними зразками підпису ОСОБА_3 а саме: відомості про одержання пенсії за 2012-2014 роки, екзаменаційний лист №153 та письмова робота від 25.12.1981 року, заява від 21.12.1981 року про прийняття про прийняття на заочну форму навчання до Морехідного училища рибної промисловості; електрофотокопія договору №2333365 про надання населенню послуг з газопостачання від 18.02.2014 року; два фотознімки із написами ОСОБА_3

Суд приймає до уваги висновок експерта, який відповідає вимогам ст.147 ЦПК України, є обґрунтованим, повним, узгоджується з поясненнями свідків та матеріалами справи.

Будь-яких медичних документів чи об'єктивних даних, які б вказували на перебування на обліку, звернення до лікаря чи лікування ОСОБА_3 у зв'язку з фізичним чи психічним станом здоров'я або хоча б породжували сумніви щодо його незадовільного фізичного чи психічного стану до, після і на час складання оспорюваного заповіту суду представлено не було.

Суд не вбачав підстав для призначення у справі повторної почеркознавчої експертизу, про що заявляв клопотання відповідач (а.с.168), оскільки після подання такого клопотання він в судові засідання не з'являвся, а тому суд був позбавлений можливості вирішувати таке клопотання по суті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вимоги процесуального законодавства, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір , та що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 2-4 ст.60 ЦПК України), суд вважає, що за наведених обставин, ОСОБА_1 доведено належними доказами підставність своїх позовних вимог, та те, що заповіт складено та підписано не ОСОБА_3

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини і оцінивши досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нікчемним заповіту, складеного від імені ОСОБА_3, посвідченого 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрований в реєстрі за №2217, є підставними, ґрунтуються на законі, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч.1 ст.86 ЦПК України витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3699,60 грн. судових витрат, понесених позивачем, а саме: 243,60 грн. судового збору та 3456 грн. витрат на проведення експертизи (а.с.1, 141).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_3, посвідчений 30.12.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрований в реєстрі за №2217.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3699,60 грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.