печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5118/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Козак О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Панченко Олександр Володимирович про витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Панченко О.В. про витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме квартири АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру. Заява мотивована тим, що 16 жовтня 2006 року між позивачем та повіреним ОСОБА_7, який представляв ОСОБА_5 на підставі довіреності, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6039. У виконання вказаного договору позивач передав повіреному 700 000 грн., а відповідач ОСОБА_5 квартиру. Право власності на вказану квартиру у передбачений законом спосіб позивач не зареєструвала.

Наприкінці 2016 року позивачу стало відомо, що придбана нею квартира 26 січня 2016 року відповідачем ОСОБА_5 подарована ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири, серія та номер 135, виданого 26.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О.В. З урахуванням наведеного, позивач звернулась з цим позовом до суду, вважаючи, що відповідач ОСОБА_5 не вправі була повторно здійснювати розпорядження уже їй не належною квартирою.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 34-40). Зазначила, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченом О.В. було дотримано вимоги Цивільного кодексу України та дотримано процедуру посвідчення договору дарування нерухомого майна, перевірено право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, було з'ясовано відомості про відсутність заборон та арештів на неї, після чого право власності обдарованої ОСОБА_4 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі до судового засідання не з'явилися.

ОСОБА_5 надала заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_3, про те, що кошти від останньої за продаж квартири отримала та претензій майнового характеру немає (а.с. 120-121).

ОСОБА_4 надала суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності (а.с. 144).

Тому, суд розглянув справу у відсутність відповідачів, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2006 року між позивачем ОСОБА_3 та повіреним ОСОБА_7, який представляв ОСОБА_5 на підставі довіреності, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6039 (а.с. 8-9).

За умовами вказаного договору купівлі-продажу позивач придбала вказану квартиру за 700 000 гривень, які представник продавця ОСОБА_5 одержав від покупця ОСОБА_3 під час підписання цього договору.

Після укладення договору позивач отримала у володіння придбану квартиру та стала користуватися нею.

Водночас, 26 січня 2016 року вказана квартира була подарована відповідачем ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_4, право власності на яку зареєстроване приватним нотаріусом Панченком О.В. (а.с. 10, 41-69).

Отже, відповідач ОСОБА_5 повторно 26 січня 2016 року, порушуючи права позивача на володіння квартирою, здійснила відчуження проданої 16 жовтня 2006 року квартири.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, чинне законодавство пов'язує набуття права власності на нерухоме майно з державною реєстрацією такого майна.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем відповідно до діючого на час укладення договору купівлі-продажу квартири, не було здійснено державної реєстрації придбаної квартири.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Оскільки після оплати вартості проданої квартири і передання її позивачу ОСОБА_3, але до державної реєстрації переходу права власності, ОСОБА_5 не маючи права на розпорядження цією квартирою, так як квартира вже є предметом виконаного нею зобов'язання, яке виникло з договору про купівлі-продажу квартири 16 жовтня 2006 року, а ОСОБА_3 є її законним володільцем, здійснила відчуження проданої квартири шляхом укладення договору дарування на ОСОБА_4, то з урахуванням наведених положень закону ОСОБА_3 має право на захист свого права володіння на підставі ст. 396 ЦК України.

Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має траво на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

До глави 29 ЦК України відносяться, зокрема, ст. 387, 388, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Частина 1 ст. 391 ЦК України передбачає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим, позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними та у разі відмови державного реєстратора у скасуванні такої державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру така відмова може бути предметом адміністративного позову відповідно до положень ст. 3, 17 КАС України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, понесений позивачем, відшкодовується відповідачами в рівних частинах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 392, 328, 331 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Панченко Олександр Володимирович про витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 275 грн. 60 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин