Справа № 750/2728/16-ц
Провадження № 2/750/1234/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Мачачі І. П., сторін, представників позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, представника співвідповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання угоди недійсною,

в с т а н о в и в:

21.03.2016 позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 09.03.2016 між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7; зобовязання приватного нотаріуса ОСОБА_7 анулювати запис № 13604513 про реєстрацію права власності на вказану частину квартири за ОСОБА_3 та відновити попередній запис про право власності на спірну частину квартири за ОСОБА_6

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваний договір є фіктивним і удаваним, оскільки вчинений без наміру створити юридичні наслідки, а з метою приховування майна відповідача ОСОБА_6 від звернення на нього стягнення на виконання судового рішення.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_3 позов не визнали.

Приватний нотаріус ОСОБА_7 не зявилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Допитані в якості свідків представники позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 показали, що 03.03.2016 в приміщенні Новозаводського районного суду м. Чернігова відбувався розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з вини відповідача. Під час судового засідання, позивачем було заявлено клопотання про витребування судом відомостей про наявність у відповідача на праві власності майна, з метою подальшого забезпечення позову і накладення на майно відповідача арешту. В суді відповідач стверджував, що нерухомості у власності не має. Втім, як стало відомо в подальшому, 09.03.2016 відповідач ОСОБА_6 уклав зі своєю матірю ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 і таким чином, унеможливив звернення стягнення на вказану частину квартири, в разі задоволенні судом позову про відшкодування майнової шкоди.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_6 стверджував, що станом на 03.03.2016 він не знав, що має у власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, оскільки батьки йому про це ніколи не розповідали. Після судового засідання матір повідомила йому про це, в звязку з чим він запропонував їй придбати належну йому частину квартири, щоб розрахуватися із ОСОБА_8, якому він заборгував за договором позики 2000 доларів США.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_3 показала, що 03.03.2016, після судового засідання її син відповідач ОСОБА_6 запитав у неї, чи має він право на якесь майно, тому вона розповіла про наявність у нього права власності на 1/3 частину квартири. Оскільки син мав боргові зобовязання та враховуючи наявність загрози втрати через це частини квартири, вона запропонувала сину викупити в нього належну йому частину квартири, щоб син зміг погасити наявні в нього борги.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що 14.09.2014 року надав відповідачу ОСОБА_6 позику в сумі 3000 доларів США строком на один рік. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_6 видав йому розписку. Протягом року позичальник повернув частинами лише 1000 доларів США. В грудні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_6 став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Побоюючись того, що ОСОБА_6 через це не виконає свої договірні зобовязання, наприкінці січня 2016 року він звернувся до його матері відповідача ОСОБА_3 з вимогою повернення суми боргу в розмірі 2000 доларів. Вказана сума була йому фактично повернута 09.03.2016. Після повернення суми боргу він знищив розписку ОСОБА_6 про отримання позики, при цьому видав йому іншу розписку про те, що не має до ОСОБА_6 претензій з приводу виконання договору позики.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

09.03.2016 відповідач ОСОБА_6 уклав зі співвідповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 (а. с. 42-44, далі Квартира).

Продаж частини Квартири здійснено за 53721 грн 67 коп. Вартість Квартири визначена субєктом оціночної діяльності ОСОБА_9 (а. с. 46-56). Після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 1/3 частини Квартири приватним нотаріусом ОСОБА_7 здійснено реєстрацію права власності 1/3 частини Квартири за співвідповідачем ОСОБА_3 (запис № 13604513, а. с. 4).

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину.

Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження укладення відповідачами договору купівлі-продажу 1/3 частини Квартири з метою приховування іншого правочину. Крім того, він не вказав у позовній заяві, який саме правочин відповідачі намагалися приховати укладаючи договір купівлі-продажу, а тому вимога про визнання договору купівлі-продажу частини Квартири удаваним не підлягає задоволенню.

В постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-197ц14 сформульовано правовому позицію, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають на меті інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Як випливає з матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача ОСОБА_6 про стягнення 83911 грн 50 коп. у відшкодування майнової шкоди та 50000 грн у відшкодування моральної шкоди, що завдані дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася з вини відповідача (а. с. 74-76).

Показаннями свідків ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які узгоджуються між собою підтверджується, що 03.03.2016, під час вирішення в Новозаводському районному суді м. Чернігова питання витребування інформації про наявність у відповідача ОСОБА_6 права власності на майно, останній стверджував, що нерухомого майна у власності не має. Зазначене підтвердив у суді й сам ОСОБА_6, під час допиту в якості свідка. Втім, у перший день після березневих свят відповідач відчужив належну йому частину Квартири співвідповідачеві, яка є його матірю.

Співвідповідач ОСОБА_3, будучи допитаною в якості свідка не заперечувала, що ідея відчуження 1/3 частини Квартири виникла одразу після судового засідання Новозаводського районного суду м. Чернігова (03.03.2016) і буда повязана насамперед з тим, щоб запобігти зверненню стягнення на Квартиру за боргами сина. У той же час, вона заперечувала намагання у такий спосіб приховати майно від звернення на нього стягнення за майбутнім рішенням суду про відшкодування шкоди на користь позивача.

Суд критично оцінює вказані покази відповідачів виходячи з наступного:

1. Та обставина, що відповідачі за один день здійснили оцінку Квартири та укладення договору купівлі-продажу свідчить про те, що вони явно поспішали.

2. Визначена субєктом оціночної діяльності ОСОБА_9 продажна вартість частини Квартири занижена майже в 4 рази і не відповідає її ринковій вартості. Вказане підтверджується наданим позивачем ОСОБА_10 про оцінку 1/3 частини Квартири, складеним приватним підприємством «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К», яким на підставі порівняльного підходу встановлено, що ринкова ціна 1/3 частини Квартири складає 210646 грн. З цього випливає, що насправді ціна договору купівлі-продажу для продавця відповідача ОСОБА_6 не мала значення, що суперечить самої суті вказаного виду правочину.

3. Після укладення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_6 не покинув Квартиру і залишається проживати в ній до теперішнього часу, що підтверджує ту обставину, що продана частина Квартири не була фактично передана продавцем її покупцеві.

4. Відповідачі не надали суду належних доказів на підтвердження фактичного розрахунку за договором купівлі-продажу.

Наведені вище факти і та обставина, що ОСОБА_6 є відповідачем в іншій цивільній справі про стягнення з нього на користь позивача у відшкодування шкоди усього 133911 грн 50 коп. в сукупності підтверджують те, що відповідачі уклали договір купівлі-продажу 1/3 частини Квартири лише для вигляду, без мети його реального виконання, переслідуючи при цьому справжню мету унеможливити звернення стягнення на належну відповідачу ОСОБА_6 частину Квартири в разі задоволення судом позову ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, що свідчить про фіктивність цього договору.

Водночас, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_8, оскільки відповідачем ОСОБА_6 не було надано договір позики грошових коштів або розписку на підтвердження його укладення.

В силу вищевикладеного та вимог статті 234 Кодексу, зазначене є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

За приписом частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» визнання недійсним договору купівлі-продажу є підставою для зобовязання приватного нотаріуса ОСОБА_7 скасувати запис № 13604513 про право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, внесений нею на підставі цього договору. Примусове відновлення при цьому попереднього запису цим Законом не передбачено, тому що після скасування запису № 13604513 дія попереднього запису відновлюється автоматично.

Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 10, 79, 88, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 09.03.2016 між ОСОБА_6 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстровий № 306).

Зобовязати приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 скасувати запис № 13604513 про право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 і ОСОБА_3 на користь держави по 275 грн 60 коп. з кожного у відшкодування судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев