У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в розмірі 36 800,52 грн, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням з боку відповідача умов кредитного договору № DNH4KS93070015, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем 21 квітня 2006 року.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 15 січня 2014 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що договір, письмова форма якого встановлена законом, підписаний іншою особою, а не відповідачем, що підтверджується висновком експерта, факт неотримання відповідачем грошових коштів за договором кредиту матеріали справи не спростовують, а відтак за ним не виникли права та обов'язки у сторін, зокрема, й обов'язок відповідача повернути кредит та всі нараховані платежі за ним.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

21 квітня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким Банк надав позичальнику 2 726,00 грн для придбання мобільного телефону NOKIA 3250 строком на 24 місяці із терміном повернення до 21 квітня 2008 року та сплатою 25,08 % на місяць за користування коштами (7-8).

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 21 січня 2013 року утворилась заборгованість по оплаті основного боргу у сумі 2 726,76 грн, по оплаті процентів за користування кредитом у сумі 11 954, 65 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 19890,51 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн та штрафу (процентна складова) - 1728, 60 грн.

З матеріалів справи убачається, що відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зокрема, щодо укладення ним з позивачем кредитного договору та підписання його, отримання будь-яких коштів та фінансових зобов'язань перед позивачем заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке судом задоволено.

З висновку судової почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2014 року № 2494-14, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вбачається, що рукописні записи «25 жовтня 2005 р», «10 Дн-ськ Кірова 125 56», «ОСОБА_6 21 квітня 06», виконані не ОСОБА_6, а іншою особою. Вказані рукописні записи виконані однією особою. Підпис від імені ОСОБА_6 в графі «(підпис)» заяви позичальника № DNH4KS93070015 від 21 квітня 2006 року - виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (а.с. 185-196).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так згідно правил ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, на вказані положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, дослідивши надані сторонами докази, не надав належної оцінки у їх сукупності і взаємозв'язку, прийнявши до уваги заперечення відповідача щодо укладення кредитного договору, залишив поза увагою положення ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, даних щодо звернення відповідача з вимогами про визнання кредитного договору недійсним матеріали справи не містять. Суд першої інстанції не перевірив, чи оспорював відповідач кредитний договір в передбаченому законом порядку, чи звертався до позивача та до продавця ПП ОСОБА_7 з письмовими зверненнями щодо підписаних документів, не визначився належним чином з природою спірних правовідносин, зокрема, не звернув належної уваги на те, що банк виконав умови договору та перерахував 2 199 грн. на рахунок ПП ОСОБА_7 для придбання відповідачем у останнього мобільного телефону. Придбав відповідач мобільний телефон чи не придбав з будь-яких причин, правового значення не має для повернення кредиту.

Разом з цим, приймаючи до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2014 року № 2494-14(а.с. 185-196), суд першої інстанції залишив поза увагою, що експериментальні та вільні зразки для проведення зазначеної експертизи датовані 2013 років, натомість кредитний договір між сторонами укладений у квітні 2006 року.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук