Номер провадження 2/754/3097/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором від 29.08.1994 року в розмірі 14639658,80 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 4700,00 доларів США, що за курсом НБУ за 18.05.2015 року еквівалентна 96657,87 грн.; пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 706880,00 доларів США, що за курсом НБУ за 18.05.2015 року еквівалентна 14540050,11 грн.; 3% річних за користування чужими коштами - 2767,85 доларів США, що за курсом НБУ за 18.05.2015 року еквівалентна 56932,86 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 29 серпня 1994 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», який в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Банком було надано відповідачу кредит у розмірі 5000,00 доларів США, на строк 30 днів з 29 серпня 1994 року по 29 вересня 1994 року, зі сплатою 34,00% річних за користування кредитом, на придбання автомобіля. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року цивільна справа за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передана на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва.

У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності.

У судове засідання відповідач не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, звернувшись з клопотанням про застосування строків позовної давності, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з пропуском загального та спеціального строку позовної давності, так як за кредитним договором від 29.08.1994 року встановлено строк дії даного кредитного договору до 29.09.1994 року, таким чином кредитним договором було чітко встановлено строк погашення кредитної заборгованості, згідно розрахунку заборгованості станом на 18.05.2015 року останній раз здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором 09.08.1994 року, а позивач розпочав нараховувати неустойку за прострочення грошового зобов'язання в сумі 4700,00 доларів США починаючи з 30.09.1994 року, тому позивач мав право звернутися до відповідача з вимогою протягом трьох років, починаючи з дня порушення позичальником умов кредитного договору з 30.09.1994 року, але позивач не скористався цією можливістю.

Суд вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29 серпня 1994 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», який в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір, відповідно до умов п. 1.1. якого Банком було надано відповідачу кредит у розмірі 5000,00 доларів США на строк 30 днів з 29 серпня 1994 року по 29 вересня 1994 року, на придбання автомобіля (а.с. 4-5).

Відповідно п. 1.3. Кредитного договору, відповідач зобов'язаний повернути кредит в строк зі сплатою 34,00% річних, що складає 142,00 доларів США, в порядку та на умовах, визначених Договором, а саме до 29.09.1994 року включно.

Відповідно п. 3.1. Кредитного договору в разі несвоєчасного погашення кредиту і (або) процентів по ньому, тобто несвоєчасного надходження суми кредиту на рахунок Банка, позичальник виплачує банку пеню в розмірі 1,0% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки; при непогашенні заборгованості по кредиту і процентам по ньому більше 30 днів пеня збільшується до 2,0% за кожен день прострочки.

Акціонерний банк «Брокбізнесбанк» свої зобов'язання виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі 5000,00 доларів США, що підтверджується копією валютного ордеру від 29.08.1994 року, але відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив свої зобов'язання за Договором, що має відображення у Розрахунку заборгованості (а.с. 6-7).

Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного Кредитного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість.

У зв'язку з виникненням заборгованості позивач звертався з вимогою №7144сл/046 від 20.05.2015 року до ОСОБА_1 про сплату заборгованості за Кредитним договором від 29.08.1994 року, яка залишена без задоволення (а.с. 8-9).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 29.08.1994 року у ОСОБА_1 станом на 18.05.2015р. обліковується заборгованість у розмірі 14639658,80 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 4700,00 доларів США, що за курсом НБУ за 18.05.2015 року еквівалентна 96657,87 грн.; пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту - 706880,00 доларів США, що за курсом НБУ за 18.05.2015 року еквівалентна 14540050,11 грн.; 3% річних за користування чужими коштами - 2767,85 доларів США, що за курсом НБУ за 18.05.2015 року еквівалентна 56932,86 грн. (а.с. 7).

Разом з тим, суд звертає увагу, що копії документів та вищезазначеного розрахунку не засвідчені належним чином, зокрема копія розрахунку не містить всіх підписів посадових осіб та печатки, тому вони не є належними та допустимими доказами, а відтак, суд не бере до уваги ці докази.

Згідно з п. 4. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно п. 6. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

До правовідносин, що виникли між сторонами у справі, у даному конкретному випадку, застосовується норми Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього.

Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 72 ЦК УРСР скорочені строки позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР для окремих видів вимог, що випливають з відносин, регулювання яких віднесено до відання Союзу РСР, і цим

Кодексом - для інших вимог. Скорочені строки давності тривалістю в шість місяців діють, зокрема, за позовами: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Судом встановлено, що строк позовної давності за вказаними вимогами АБ "Брокбізнесбанк" сплив до набрання чинності ЦК України, що також підтверджується матеріалами справи.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено до 29.09.1994 року включно, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий термін повернення кредиту визначений договором 29.09.1994 року. Саме з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права, однак звернувся з позовною заявою до суду лише 28.08.2015 року, тобто після сплину строку позовної давності, встановленого Законом.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною

причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає

захистові.

Позивач у позовній заяві зазначив причини на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, звернувшись з відповідним клопотанням щодо його поновлення, пояснивши, що Акціонерний банк "БробізнесБанк" пропустив строк позовної давності у зв'язку з тим, що Постановою правління Національного Банку України №339 від 10.06.2014 року відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №45 від 11.06.2014 року, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного банку "БробізнесБанк", якою у серпні 2015 року було виявлено прострочену заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором від 29.08.1994 року.

У контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд дослідивши причини пропуску строку позовної давності, наведені позивачем, не визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, а тому відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки обставини, на які посилається позивач, відбулись значно пізніше, ніж закінчення строку позовної давності, приймаючи до уваги, що право на позов виникло з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права - після 29.09.1994 року, на підтвердження поважності підстав пропуску встановленого строку звернення до суду, жодних доказів або підтверджень не надано, поважні причини пропуску строку звернення до суду та підстави для відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів судом не встановлено та суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Таким чином, суд не вважає зазначені позивачем поважними причинами пропуску строку для звернення до суду, оскільки вони не є об'єктивно непереборними, навпаки, залежать від волевиявлення позивача, не пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що є підставою для відмови в позові.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Суд вважає, що представником відповідача були доведені ті обставини, на які він посилалася як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки позовна заява не містить посилання на поважність пропуску зазначеного строку та клопотання щодо його поновлення.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 76, 80 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 213 - 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.