АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів : Головачова Я.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Північного комерційного макрорегіону «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,подану його представником ОСОБА_2

на рішення Голосіївського рішення районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом,який під час розгляду справи уточнив та обгрунтовував тим,що між АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за№ 405/98-1/07-1 від 10 серпня 2007 року.

Згідно вказаного кредитного договору позивач надав відповідачу 17 грудня 2007 року кредит в сумі 1 000 000 доларів США на строк до 09 серпня 2022 року зі сплатою відсотку за користування кредитними коштами у розмірі 13.00% річних а також комісій в розмірі та в порядку визначених договором.

Станом на 20.02.2015 року заборгованість по тілу кредиту складає 849 984 48 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 2 3679 287.54 грн., за відсотками - 582 854.16 дол. США, що еквівалентно 16 237 439.20 грн., по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 73 762.03 дол. США, що еквівалентно 2 054 899.05 грн.,по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 118 731.83 дол. США, що еквівалентно 3 307 690 грн., а всього заборгованість складає 1 625 332.50 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 45 279 315 грн. 79 коп.

Відповідач не виконав своїх обов'язків перед позивачем за вказаним договором, а тому позивач просив стягнути з нього на користь банку кредитну заборгованість та судові витрати понесені при подачі позову до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Північного комерційного макрорегіону «Укрсоцбанк» задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3, через свого представника подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову банку в задоволені позову .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів,які б свідчили про видачу ОСОБА_1 кредиту. У доданій до позовної заяви копії заяви про видачу готівки №77 від 17 грудня 2007 року в графі «зміст операції» вказано «Видача готівки за дог.кредит.№405//98-1/07-1 від 17.12.2007р», однак судом безпідставно не прийняті заперечення з цього приводу та взято до уваги пояснення представника позивача про те,що в тексті зазначеної заяви міститься описка.

Обставини,які суд вважав встановленими, є недоведеними, оскільки пояснення сторони в справі не є доказом,в якості ж свідка представника позивача суд не допитував. Будь-яких інших доказів,які б свідчили про те, що в заяві про видачу готівки допущено описку позивач до суду не надав. Зважаючи на невизнання відповідачем факту отримання грошей за договором кредиту,ця обставина не знайшла свого підтвердження .

Окрім цього, представник відповідача зазначає, що суд безпідставно та на порушення ст.ст.257,261 ЦЦПК не застосував до даних правовідносин строк позовної давності, який було пропущено банком без поважних причин та про що було заявлено відповідачем. Судом, крім цього, зазначає представник порушено порядок прийняття доказів та прийняті докази про звернення на предмет іпотеки після початку розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов‛язаннячи звичаїв ділового оборогу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 серпня 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії за № 405/98-07-І , за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» зобов‛язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 1 000 000 доларів США, строком до 09 серпня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13.00% річних а також комісій в розмірі та в порядку визначених договором.

Для забезпечення виконання позичальником своїх обов‛язків перед кредитором щодо повернення кредиту,процентів,пені та можливих пені та штрафів,відшкодування витрат кредитора,пов‛язаних з пред‛явленням вимог та отриманням виконання за цим договором,а також відшкодування збитків,завданих кредитору позичальником порушенням умов договору,в день укладання договору кредиту банком було укладено з ОСОБА_5 договір іпотеки на житловий будинок,розташований в АДРЕСА_1.

Згідно статті 2 договору ОСОБА_4,в свою чергу зобов‛язався перед банком належно виконувати умови договору (а.с.10-15).

Згідно заяви про видачу готівки №77, 17 грудня 2007 року банк надав,а ОСОБА_4 отримав за договором кредиту 1 000 000 дол.США ( а.с.18).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 20.02.2015 року заборгованість відповідача по тілу кредиту складає 849 984.48 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 2 3679 287.54 грн., за відсотками - 582 854.16 дол. США, що еквівалентно 16 237 439.20 грн., по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 73 762.03 дол. США, що еквівалентно 2 054 899.05 грн.,по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 118 731.83 дол. США, що еквівалентно 3 307 690 грн., а всього заборгованість складала 1 625 332.50 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 45 279 315 грн. 79 коп.( а.с.5-9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку та стягуючи з відповідача на користь банку кредитну заборгованість в сумі 1 625 332.50 дол. США, що за курсом Національного банку України становить45 279 315,79 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо належних доказів на підтвердження виконання перед відповідачем своїх зобов‛язань та надання йому в кредит грошей, в той час як останнім умови договору виконуються не належно.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни в частині визначення розміру аліментів, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт передачі ОСОБА_4кредитних коштів на підставі укладеного між сторонами спору кредитного договору № 405/98-1/07-1 від 10 серпня 2007 року, були предметом дослідження суду першої інстанції і суд погоджується з висновками суду, що під час формування тексту заяви про видачу готівки № 77 від 17 грудня 2007 року було допущено помилку в посиланні на дату укладення договору в графі «Зміст операції» і вищезазначена заява на видачу готівки була сформована про видачу такої на підставі кредитного договору № 405/98-1/07-1 саме від 10 серпня 2007 року, оскільки сума коштів наданих у кредит повністю відповідає сумі кредиту, яка передбачена умовами договору № 405/98-1/07-I від 10 серпня 2007 року, а також того, що між сторонами інших кредитних договорів не укладалось.

Такий висновок суду є послідовним,ґрунтується на встановлених обставинах справи та відповідає матеріалам справи,з огляду на що посилання представника відповідача на те, що висновок суду ґрунтується лише на поясненнях представника позивача не заслуговує на увагу.

Як вбачається, і, цю обставину не заперечував представник відповідача, ОСОБА_4 частково погашав кредит ( близько 150 000 дол.США), що свідчить про отримання ним кредитних коштів та про визнання умов договору, який він власноруч но підписав і з 2007 року не оспорював.

Є такими, що не впливають на правильність висновків суду також доводи представника відповідача щодо незастосування судом наслідків пропуску строку позовної давності,оскільки суд першої інстанції правильно виходив з того, що звернення позивачем до суду мало місце зразу ж після встановлення факту прострочення сплати заборгованості по кредитному договору та того, що зобов'язання забезпечені за рахунок предмету іпотеки не підлягали виконанню у зв‛язку зі смертю іпотекодавця ОСОБА_5 та прийняття державним виконавцем постанови від 14 серпня 2013 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим написом №2065 від 06.06.2011 року щодо реалізації предмету іпотеки.

Суд підставно вважав, що позивачем право на звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 реалізовано в межах строку позовної давності.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають,їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,подану його представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді