Номер провадження: 22-ц/785/5869/16
Головуючий у першій інстанції Кожокар Т. Я.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Кравця Ю.І.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області від 21 червня 2016 року,

встановила:

03 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Саратського районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №513/1042/14-ц в частині примусового відібрання малолітньої дитини у батька і повернення його матері, та вирішення питання про судові витрати.

Заяву обґрунтувала тим, що 03 квітня 2015 року судом було частково задоволено її позов до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. При винесенні рішення судом не було відображено питання про примусове відібрання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 і повернення його матері ОСОБА_3.

Також, судом не було вирішено питання про судові витрати, які були нею понесені при розгляді справи: витрат зі сплати судового збору у розмірі 243.60 гривень та витрат на юридичну допомогу у розмірі 500 гривень.

В судовому засіданні:

-ОСОБА_3, представники третіх осіб, у судове засідання не з'явилися.

-відповідач ОСОБА_4, його представники заперечували проти задоволення заяви та прийняття додаткового рішення, вважаючи вимоги ОСОБА_3 безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі;

-представник органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області подав заяву про розгляд заяви ОСОБА_3 за його відсутності.

Додатковим рішенням Саратського районного суду Одеської області заяву задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 371 (триста сімдесят одна) гривня 80 копійок.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та

якими доказами вони підтверджуються;

2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6)як розподілити між сторонами судові витрати;

7)чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з вимогами ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи частково вищевказану заяву ОСОБА_3 в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції правильно виходив з того, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Однак, при цьому, суд першої інстанції вказав, що заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в частині відібрання дитини ОСОБА_6 у батька ОСОБА_4 та повернення його матері не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовної вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про відібрання дитини ОСОБА_6 у батька ОСОБА_4 та повернення його матері, погодитися не можна, оскільки суд в цій частині неправильно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1)стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4)судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 20 постанови № 14 Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі.

Відповідно до рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року у справі за зазначеним вище позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 позов задоволено частково, шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 10 травня 2009 року у Ярославській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 3 розірвано.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_4 (т. 01, а.с. 235-239).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року, рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року змінено.

Скасовано рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_4.

У скасованій частині позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_3.

В решті рішення залишено без змін (т. 2, а.с. 114-116).

При цьому, судова колегія зазначає, що ОСОБА_3 у своїй заяві до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення, просила суд примусово відібрати малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_4. і повернути дитину ОСОБА_3

Між тим, додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі.

Як вбачається з матеріалів даної справи, остаточне рішення по даній справі ухвалив апеляційний суд Одеської області.

На підставі вищевикладеного, судова колегія зауважує, що заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в частині відібрання дитини ОСОБА_6 у батька ОСОБА_4 та повернення його матері повинен був розглядати апеляційний суд Одеської області, оскільки останній ухвалив по даній справі вищевказане рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області від 21 червня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини - скасувати в частині відмови районним судом у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про відібрання дитини ОСОБА_6 у батька ОСОБА_4 та повернення його матері.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення в частині відібрання дитини ОСОБА_6 у батька ОСОБА_4 та повернення його матері - відмовити.

В іншій частині додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області від 21 червня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда

Ю.І. Кравець