АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Барановської Л.В., Гаращенка Д.Р.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва 24 березня 2016 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, про виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, без надання іншого житла

та за об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, без надання іншого житла.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним (а.с. 85).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року вище зазначені позови об'єднано в одне провадження (а.с. 70).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 24 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до районного суду для продовження розгляду.

Зазначала, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи. Суд не врахував, що вона належним чином і завчасно повідомляла суд про поважність причини неявки в судові засідання.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти апеляційної скарги заперечував, просив відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, відповідно до ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що після постановлення судом ухвали про об'єднання позовів ОСОБА_8 в судові засідання, призначені на 10.11.2015, 22.12.2015, 19.01.2016, 29.02.2016, 24.03.2016, не з'являлася.

З наданих до суду довідок вбачається, що ОСОБА_1 з 09.11.2015 року по 18.11.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Київській міській клінічній лікарні № 5.

З 21.12.2015 року по 25.12.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь».

З 14.01.2016 року по 22.01.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванню у Київській міській клінічній лікарні № 5 у терапевтичному відділенні.

З 24.02.2016 року по 09.03.2016 року апелянт перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Київській міській клінічній лікарні № 5.

З 21.03.2016 по 30.03.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванню у терапевтичному відділенні Київській міській клінічній лікарні № 5.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з клопотанням при зупинення розгляду справи у зв'язку з її хворобою.

Зокрема,21.12.2016 року ОСОБА_1 подала до судуклопотання про зупинення провадження у справі до якого долучила дві довідки із лікарні - про діагноз та про госпіталізацію, клопотання про зупинення провадження у справі від 14.01.2016 року до якого долучила відповідну підтверджуючу довідку із лікарні, клопотання про зупинення провадження у справі від 26.02.2016 року до якого також долучила відповідну підтверджуючу довідку з лікарні.

Доводи апелянта про те, що її клопотання про зупинення провадження у справі були залишені поза увагою суду спростовуються матеріалами справи, оскільки зазначені клопотання були розглянуті судом першої інстанції.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції, керуючись положеннями п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов висновку, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Судом встановлено, що в судове засідання призначене на 29.02.2016 року ОСОБА_9, не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 169).

26 лютого 2016 року ОСОБА_1 подала через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку з її перебуванням на лікуванні.

Також судом встановлено, що позивач за об'єднаним позовом - ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про судове засідання, призначене на 24.03.2016 року (а.с. 194).

В судове засідання призначене 24.03.2016 ОСОБА_1 не з'явилася, заяву про розгляд справи у її відсутності до суду не подавала. Факт повторної неявки в судове засідання призначене 24.03.2016 ОСОБА_8 не оспорює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Належне повідомлення має значення для реалізації особою права на участь в судовому засіданні у призначений судом день та час.

Для вирішення питання чи була особа належним чином повідомлена підлягає з'ясуванню чи була вона обізнана про час та місце судового засідання

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до п. 2.8.5 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами), на веб-порталі судової влади України щоденно оприлюднюється список судових справ, призначених до розгляду (дата та час розгляду судової справи; склад суду; єдиний унікальний номер судової справи; сторони у справі; суть судової справи). У разі, якщо суд розташований в декількох приміщеннях, у списку зазначається адреса приміщення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що про судові засідання вона дізнавалася з веб-сайту суду та була обізнана про судові засідання призначені на 29.02.2016 та 24.03.2016.

За наведених обставин, висновки суду першої інстанції про належне повідомлення позивача та про повторність неявки у судове засідання відповідають матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про поважність причини неявки в судове засідання не мають правового значення для вирішення процесуального питання щодо залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом ст. 207 ЦПК України, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду незалежно від поважності причини неявки позивача.

Дана норма не містить виключень щодо поважності причин неявки до суду. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що неявка позивача у судові засідання відбулася з поважної причини, та, що про ці причини остання неодноразово повідомляла суд, не ґрунтуються на положеннях ст. 207 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що залишаючи без розгляду позов суд першої інстанції грубо порушив вимог ст. 207 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Залишення позову без розгляду на підставі закону, а саме ст. 207 ЦПК України, не є порушенням права на доступ до суду.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 207 ЦПК України залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж позовною заявою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом було допущено порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва 24 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/11501/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10577/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.