Справа № 182/2511/14-ц
Провадження № 2/0182/89/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини після смерті 03.01.2011 року ОСОБА_6 (а.с.3-5). У позовній заяві ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_6 є його дружиною та матірю ОСОБА_4, який умисно позбавив життя свою матір. Тому вважав, що відповідач є негідним спадкоємцем, якого у відповідності до ст.1224 ЦК України слід усунути від права на спадкування після смерті матері. У подальшому ОСОБА_5 уточнював свій позов і остаточно просив усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини після смерті 03.01.2011 року ОСОБА_6 та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.41,42).

22.03.2015 року позивач ОСОБА_5 помер (а.с.79).

Ухвалою суду від 22.04.2015 року провадження у справі було зупинено до залучення у справі правонаступника (а.с.100).

Ухвалою суду від 21.12.2015 року було відновлено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.138).

ОСОБА_3 23.02.2016 року подала до суду уточнену позовну заяву (а.с.145,146), яку протягом розгляду справи також уточнювала (а.с.157-159) та остаточно просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 22.03.2015 року та ОСОБА_6, померлої 03.01.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилається на наступні обставини.

03.01.2011 року в результаті вбивства, скоєного відповідачем ОСОБА_4, померла ОСОБА_6, яка доводиться дружиною її батька ОСОБА_5 та матірю відповідача ОСОБА_4. До дня смерті ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2011 року по справі № 1-639/11 до ОСОБА_4 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом. В описовій частині постанови суд зазначив, що вина ОСОБА_4 у вбивстві своєї матері ОСОБА_6 підтверджена матеріалами справи, тож суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

За життя ОСОБА_6 заповіту не склала, тому право на спадкування одержали спадкоємці за законом. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 являлись її чоловік (батько позивача) ОСОБА_5 та її син ОСОБА_4.

У шлюбі з ОСОБА_6 її батько перебував з 28.05.1986 року. У період шлюбу 09.10.2002 року її батько та ОСОБА_6 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. Договір було укладено від імені дружини, але батькові на підставі ст.22 КпШС належало право на 1/2 частину квартири, як спільного сумісного майна подружжя.

За життя її батько та ОСОБА_6 шлюб не розривали, поділу майна не здійснювали, тому на момент смерті ОСОБА_6 право власності на квартиру в цілому залишалось зареєстрованим за останньою.

Таким чином вважає, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

У передбачений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, а саме 22.03.2011 року, її батько звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим була відкрита спадкова справа № 135/011.

У звязку з тим, що її батько ОСОБА_5 вважав відповідача негідним спадкоємцем, який вчинив вбивство своєї матері та заперечував його право на спадкування, державним нотаріусом йому було надано розяснення по спадковій справі від 18.12.2013 року та було рекомендовано звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав.

Тому батько і звернувся до суду з первісним позовом. Однак, 22.03.2015 року її батько помер. Дану справу за його життя не було розглянуто.

Вона, у передбачений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, після смерті батька звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вона є правонаступником померлого батька ОСОБА_5 в питанні оформлення спадкових прав на квартиру АДРЕСА_1, стосовно якої мається судовий спір. Вона, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, претендує на частку батька у спільній сумісній власності подружжя (1/2 частину квартири) та 1/2 частину квартири, як спадщини після смерті ОСОБА_6, яку батько за життя прийняв, але не встиг оформити свої спадкові права, і стосовно якої ставив питання про усунення відповідача по справі ОСОБА_4 від права на спадкування.

Враховуючи те, що відповідач 03.01.2011 року вчинив жорстоке вбивство своєї матері ОСОБА_6, його вина підтверджена постановою суду про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню з суворим наглядом від 25.03.2011 року по справі № 1-639/11, в описовій частині якої зазначено, що вина ОСОБА_4 у вбивстві своє матері підтвердження матеріалами справи і суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вважає відповідача негідним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_6 та таким, що не має права на спадкування після її смерті. Виходячи з позиції норми ч.1 ст.1224 ЦК України, додаткове рішення суду про усунення спадкоємця від права на спадкування в такому випадку не вимагається.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити (а.с.164).

Відповідач перебуває на лікуванні в Державному закладі «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у звязку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру. Відповідач не може бути присутнім в судових засіданнях так як згідно п.11 Порядку застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які хворіють на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, у психіатричній лікарні із суворим наглядом, затвердженого наказом МОЗ України від 08.10.2001 року № 397, вихід хворих за межі лікарні із суворим наглядом не дозволяється, відпустка не надається (а.с.31,69,141).

Від відповідача до суду неодноразово надходили заперечення на позовну заяву (а.с.32,70,151,162). Згідно останніх заперечення, що надійшли на запит суду 21.07.2016 року, відповідач просив розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника, у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити в повному обсязі (а.с.161-163), посилаючись на наступні обставини. 03.01.2011 року померла його мати ОСОБА_6. Вважає, що позивач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_7, оскільки відповідно до ст.1261 ЦК України, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Позивач не є родичем спадкодавця, а тому не є спадкоємцем за законом. Він є інвалідом II групи від загального захворювання безстроково, тому згідно ст. 1241 ЦК України, має право на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2002 року, що зареєстрований в реєстрі за № 2292, та технічного паспорту - реєстровий номер 31-7485-8 від 18.10.2002 року, його мати ОСОБА_6 була одноособовим власником квартири АДРЕСА_3. Жодних співвласників квартири у договорі купівлі-продажу, іншій правовстановлюючий документах зазначено не було. ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 у встановлений ст.1270 ЦК України строк, тому його дочка, - позивач по справі ОСОБА_3 не має права на спадкування після смерті ОСОБА_6 Таким чином, він є єдиним спадкоємцем після смерті його матері ОСОБА_6 Твердження позивача про те, що він не має права на спадкування, так як він за думкою її померлого батька є негідним спадкоємцем через те, що вбив свою матір, відповідач вважає помилковим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України, він не є субєктом злочину і не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6, що спричинили її смерть, не було умисним, так як він завдав шкоду, знаходячись у хворобливому стані, оскільки страждає хронічним психічним захворюванням, внаслідок якого є інвалідом. Дане захворювання позбавляло його можливості на час скоєного усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується актом комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 50 від 17.02.2011 року, яка була проведена в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня «Дніпропетровської обласної ради». Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 25.03.2011 року його не було визнано обвинуваченим у скоєному правопорушенні та не притягнуто до кримінальної відповідальності, за скоєне він визнаний неосудним, тобто в його діях не було складу вини.

Вивчивши матеріали справи, заперечення відповідача, суд прийшов до наступного.

03.01.2011 року померла ОСОБА_6, яка була дружиною первісного позивача ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року, та матірю відповідача ОСОБА_4 (а.с.6,8,9,10).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 2292, відповіді КП «НМБТІ» № 497 від 20.03.2015 року (а.с.12,85) за ОСОБА_6 зареєстровано квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 (Першотравнева) в м. Нікополь Дніпропетровської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.86) вбачається, що відомості щодо обєкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 відсутні.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу Серія III-КИ № 443179 виданого 28.05.1986 року м/в ЗАГС м. Нікополь (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 28.05.1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки квартира АДРЕСА_3, на яку претендував первісний позивач, а потім і позивач ОСОБА_3, була придбана 09.10.2002 року у період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що діяло на час придбання вказаної квартири.

На час придбання квартири АДРЕСА_3 (09.10.2002 року) діяв Кодекс про шлюб та сімю України від 20.06.1969 року № 2006-VII, тому застосуванню підлягають саме норми Кодексу про шлюб та сімю України.

Відповідно до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За життя ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року, свою частку у спільному майні подружжя не виділив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки була придбана у період зареєстрованого шлюбу. Тому 1/2 частка вказаної квартири належить ОСОБА_5, як частка у спільній сумісній власності подружжя.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої, входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_3.

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_9 Нікопольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 135/2011 (а.с.90-98), з матеріалів якої вбачається наступне.

22.03.2011 року до ОСОБА_9 Нікопольської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5, про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дружини ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року (а.с.91). Зазначив, що крім нього, спадкоємцем за законом є син спадкодавця ОСОБА_4.

ОСОБА_9 Нікопольської державної нотаріальної контори вих. № 3226/02-14 від 18.12.2013 року, ОСОБА_5 були надані розяснення по спадщині та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року, у звязку з тим, що ним не було предявлено правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Окрім того, ОСОБА_4 вбив спадкодавця, свою матір, а тому ОСОБА_5 заперечує його право на спадкування. Тому, по питанню оформлення спадкових прав на нерухоме майно померлої, ОСОБА_5 було запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду (а.с.98).

За життя ОСОБА_6 заповіту не склала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39952886 від 23.03.2015 року (а.с.89).

Після смерті ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину видавались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 39952884 від 23.03.2015 року (а.с.88).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року, є чоловік померлої - первісний позивач ОСОБА_5, та син померлої - відповідач по справі ОСОБА_4.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 судом не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень ч.1 ст.1278 ЦК України, спадкоємці після смерті ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги, успадковують по 1/4 частині квартири АДРЕСА_3.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 Нікопольською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 було рекомендовано для оформлення спадкових прав звернутися до суду, останній 03.04.2014 року звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року (а.с.3-5,41-42), однак під час розгляду даної справи, 22.03.2015 року ОСОБА_5 помер (а.с.103).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої, входить 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 (1/2 частина частка у спільній сумісній власності подружжя, 1/4 частина спадщина, що залишилась після смерті його дружини ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року).

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_9 Нікопольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 165/2015 (а.с.114-135), з матеріалів якої вбачається наступне.

22.04.2015 року до ОСОБА_9 Нікопольської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року (а.с.115).

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42152814 від 17.11.2015 року (а.с.111-113).

Після смерті ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину видавались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 42152793 від 17.11.2015 року (а.с.110).

ОСОБА_3 дочка померлого (а.с.134) є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року. З матеріалів справи також вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є відповідач по справі ОСОБА_4, у свідоцтві про народження якого батьком записаний ОСОБА_5 (а.с.10). Інших спадкоємців судом не встановлено.

Однак, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори відповідної заяви не подав, своїх вимог щодо спадщини після смерті ОСОБА_5 не заявив, хоча про смерть ОСОБА_5 обізнаний, що вбачається з матеріалів справи (а.с.101-104 лист від 26.06.2015 року, заява відповідача про закриття провадження по справі від 26.06.2015 року у звязку зі смертю ОСОБА_5, ксерокопія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 які надійшли до суду з установи де перебуває відповідач).

Не заявив ОСОБА_4 під час розгляду даної справи і вимог щодо спадкування після смерті матері.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла тільки дочка померлого ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2011 року було встановлено, що ОСОБА_4О, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_6 03.01.2011 року приблизно о 16 годині 25 хвилин, будучи в стані алкогольного спяніння, перебуваючи разом зі своєю матірю ОСОБА_6 в кухні квартири № 24 розташованої за адресою: Дніпропетровська область м. Нікополь вул. Малиновського, 31, взявши зі столу кухонний ніж, і утримуючи його в своїй правій руці, умисно, с метою вбивства, наніс ОСОБА_6 один удар ножем в область черевної порожнини. Після чого ОСОБА_6 вибігла в спальну кімнату зазначеної квартири, де лягла на ліжко. У свою чергу ОСОБА_4 пройшов за нею, де, утримуючи ніж у правій руці, умисно, в хаотичному порядку став наносити лежачій на ліжку ОСОБА_6 удари ножем в різні частини тіла. Наносив удари доти, поки вказана особа перестала подавати ознаки життя. У результаті нанесення ОСОБА_4 ОСОБА_6 не менше 20 ударів ножем в різні частини тіла, в тому числі в місця знаходження життєва-важливих органів, остання 03.01.2011 року приблизно в 16.35 годин на місці злочину померла (а.с.15-17). З вказаної постанови вбачається, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Згідно висновків судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 у період інкримінованого йому діяння страждав і на теперішній час страждає хронічним душевним захворюванням у формі шизофренії параноїчної. Вказане хронічне душевне захворювання позбавляло ОСОБА_4 можливості у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2011 року до ОСОБА_4 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню з суворим наглядом.

Відповідно до ч.1 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. За змістом зазначеної норми особа усувається від спадщини лише у разі наявності умислу (вини). Вина це психічне ставлення особи до своєї протиправної поведінки та її наслідків. Умисел як форма вини має місце у поведінці особи тоді, коли вона усвідомлює протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає настання шкідливих наслідків такої поведінки, бажає їх настання або байдуже до них ставиться. Тобто це стосується дієздатної особи, яка здатна усвідомлювати та керувати своїми діями.

Згідно з Актом № 50 від 17.02.2011 року, складеним відділенням судово-психіатричних експертиз КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_4 в період інкримінованого йому діяння страждав і на теперішній час страждає на хронічне душевне захворювання в формі шизофренії параноїчної. Вказане хронічне душевне захворювання позбавляло ОСОБА_4 можливості в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) та керувати ними (а.с.33-36). Суд приходить до висновку, що за своїм психічним станом відповідач ОСОБА_4 не усвідомлював протиправність своїх дій, а тому в його діях відсутній умисел як форма вини. З огляду на це, підстави для усунення відповідача від права на спадкування після своєї матері ОСОБА_6 відсутні, а тому у задоволенні вимог позову в частині усунення відповідача від права на спадкування слід відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року, право власності на спадкове майно, яке залишилося після його смерті, а саме: на 3/4 частини квартири АДРЕСА_3, з яких: 1/2 частина - належала спадкодавцеві як частка у спільній сумісній власності подружжя; 1/4 частина - спадщина, яку прийняв спадкодавець, але не встиг оформити після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла 03.01.2011 року).

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1216,1217,1218,1220-1223,1224,1261,1268-1270,1278 ЦК України, ст.22 КпШС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 22.03.2015 року, право власності на 3/4 частини квартири № 19 (квартира загальною площею 31,2 кв.м., в тому числі житлової площею 16,3 кв.м.; технічний опис майна: однокімнатна квартира: коридор 1 = 4,9 кв.м., ванна 2 = 2,7 кв.м., кухня 3 = 6,2 кв.м., житлова кімната 4 = 16,3 кв.м., шафа 5 = 0,3 кв.м., балкон = 0,8 кв.м.) в будинку № 24 по вулиці Першотравневій в м. Нікополь Дніпропетровської області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1