Справа №539/2010/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

31 серпня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Лубенська міська рада Полтавської області про визнання договору дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Лубенська міська рада Полтавської області про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивував тим, що в м. Лубни розташовано два сусідні домогосподарства по АДРЕСА_1, котрі належать йому та ОСОБА_2. В складі домогосподарства НОМЕР_1 є будівля, що складається з двох окремих гаражів, обидва з котрих мають самостійний відокремлений виїзд на АДРЕСА_1. Гаражі будувались для користування жителями вищевказаних будинків, але включені до складу домогосподарства НОМЕР_2. В 2015 році ОСОБА_2 повідомила його, що має намір продати будинок, та запропонувала викупити частину гаражу, що перебуває у його фактичному користуванні. 12.11.2015 року вони уклали письмовий договір купівлі-продажу гаражу, після чого відбулось повне виконання договору, а саме він передав відповідачеві 20 000 гривень, та продовжив безперешкодне користування спірним приміщенням, а відповідач передав йому другий комплект ключів від гаражу, та зобов'язалась до кінця 2015 року виготовити довідку про оцінку нерухомості та нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу. Однак, до цього часу не проведено нотаріальне посвідчення договору. Відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позбавляє його можливості зареєструвати своє право власності. Ним виготовлено технічну документацію на спірні об'єкти, згідно висновків щодо технічної можливості поділу від 11.05.2016 року, виділ частини гаражу з домогосподарства АДРЕСА_1 є технічно можливим.

Позивач прохає визнати договір купівлі-продажу від 12.11.2015 року частини гаража, що розташований за адресою АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_2 дійсним, та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, надіслав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, надала суду заяву, в якій справу прохає розглянути без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа - Лубенська міська рада Полтавської області в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не попередила, надіслала до суду клопотання з проханням розглядати справу за відсутності її представника, покладається на розсуд суду.

Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З»ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено, що відповідно Договору дарування житлового будинку від 25.12.2007 року відповідачу ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, Полтавської області. Домоволодіння складається з: житловий будинок «А-1», загальною площею 116.4 кв.м., житловою площею 49.8 кв.м., гаражу «Б», погріб під «Б», вимощення «І», огорожі №1, №2, №3, ями вигрібної № 4.

12 листопада 2015 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу гаражу, на підставі якого придбав гараж площею 19 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, що є предметом договору, являє собою окреме приміщення в складі будівлі «Гараж «Б» в котрій наявні два відокремлених гаражі, що підтверджується Договором купівлі-продажу гаражу від 12.11.2015 року.

Сторонами погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу.

Відповідно п. 4 Договору купівлі-продажу гаражу від 12.11.2015 року продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 20 000 грн., яку ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала до підписання даного Договору.

Як встановлено судом всі істотні умови договору купівлі продажу було виконано, жодних претензій чи спору з цього приводу між сторонами не було і немає на теперішній час, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Ст. 657 ЦК України, у редакції згідно змін внесених ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» №1878-VІ від 11.02.2010 року, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» №2756-VІ від 02.12.2010 року, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, з 01.01.2012 року договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягає державній реєстрації.

Відповідно ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття речових прав на нерухоме майно; державній реєстрації прав підлягають право власності.

Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно технічного паспорта на гараж, що розташований в АДРЕСА_1, від 11 травня 2016 року виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій», складається з об»єктів: гаражу «А», погрібу під «А», вимощення «І».

Відповідно Висновку щодо технічної можливості поділу об»єкта нерухомого майна від 11.05.2016 року виділ частини гаражу з домогосподарства АДРЕСА_1 є технічно можливим.

Оскільки умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, виділ частини гаражу є технічно можливим, разом із тим відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, то суд вважає, що цей договір можливо визнати дійсним та визнати право власності за ОСОБА_1 на гараж, який розташований за адресою Полтавська область, АДРЕСА_2, при цьому суд враховує, що згідно чинного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин державній реєстрації підлягає не правочин щодо нерухомого майна, а саме право власності на дане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 197, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір від 12 листопада 2015 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж частини гаражу розташованого за адресою АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж, що розташований за

адресою АДРЕСА_2, згідно технічного паспорта від 11 травня 2016 року виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій», який складається з: гаражу «А», погрібу під «А», вимощення «І».

Залишити у власності ОСОБА_2 домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 котре згідно технічного паспорта від 11 травня 2016 року виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій» складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 116,4 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., гаражу «Б», погрібу під «Б», вимощення «І», огорожі №1-3, ями вигрібної № 4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Ю.А. Іващенко