Справа № 461/6062/14 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/4193/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.,

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 8 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визнання права власності на гараж,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 8 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 Дмитрівноюправо власності на гараж загальною площею 21, 6 кв.м., інвентарний № 951 та позначений літ. Д-1, розташований за адресою: м. Львів, вул. Грабовського, 9

Рішення оскаржив керівник Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що гараж, який знаходиться по вул. Грабовського, 9 у м. Львові є самочинним будівництвом, оскільки він збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту. Стверджує, що позивачем не надано жодних доказів того, що у нього виникло право власності на спірний обєкт нерухомого майна, тобто, він є власником фундаменту гаража або ж вже побудованої споруди. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, що позивачу відведена земельна ділянка під будівництво, не вирішено питання про залучення до участі у справі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, повноваження якої на момент внесення апеляційної скарги виконує Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові для надання висновків на виконання її повноважень. З урахуванням наведеного просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини та перевіривши доводи скарги, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.303 ЦПК, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч.1 ст.304 ЦПК, справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Позивач за первинним позовом та треті особи, які заявили самостійні вимоги, не виконали процесуального обов»язку, передбаченого ст..60 ЦПК, відповідно до якого зобов»язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Докази, відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК, подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.213 ЦПК, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційним судом встановлено невідповідність рішення суду вимогам ст.212-214 ЦПК, законності та обґрунтованості, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підставі ст. 376 ЦК та 331 ЦК набула право власності на спірний гараж, оскільки сама здійснила самочинне будівництво.

Однак, такі висновки не ґрунтуються на законі та дійсних обставинах справи, свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права, які є безумовними підставами для скасування рішення суду.

Як передбачено ч.1ст.309 ЦПК, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд не надав належно оцінки тому, що спірний гараж було побудовано самовільно, без виділення земельної ділянки для цієї мети, без затвердження проекту та отримання дозволів на проведення будівельних робіт. Не застосував правову норму, яка регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч.2,3 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Приймаючи доводи апеляційної скарги як обґрунтовані, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неповноту з»ясування обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що є самостійними підставами для скасування рішення суду.

На апеляційному розгляді представник позивача зазначав нові доводи обґрунтованості позову, що ОСОБА_3 набуття права власності на гараж поблизу будинку №9 вул. Грабовського в м.Львові пов»язує з придбанням на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 1996року. Такі доводи суперечеть вимогам щодо меж апеляційного розгляду, а також не ґрунтуються на законі і доказах у справі. Відповідно до умов договору (а.с.4) до квартири по вул.Грабовського, 9 кв.8 належить лише комора в підвалі, яка і є приналежністю до основної речі.

Оскільки відсутні правові підстави вважати спірний гараж приналежністю до основної речі- квартири позивача по вул.. Грабовського, 9/8 в м. Львові, позивач не могла у законний спосіб набути право власності на нього одночасно з придбання квартири.

Уточнивши позовні вимоги відповідно до заяви від 17.04.2015року, позивач змінив підстави позову на ст..376 ЦК. Тому апеляційний суд не дає правової оцінки необґрунтованості попередній позовних вимог, оскільки сам позивач від них відмовився.

Таким чином, позивачем обрано помилковий спосіб узаконення самовільного будівництва шляхом звернення до суду про визнання права власності на нього. Натомість, легалізацію слід проводити відповідно до нормативно-правових актів, які регулюють здачу в експлуатацію самовільно побудованих об»єктів нерухомого майна на землях житлової забудови, що відноситься до земель комунальної власності громади міста Львова.

Матеріали справи не свідчать про наявність спору про майнові права на гараж. Зі змісту позовних вимог видно, що проблема стосується лише оформлення права власності та реєстрації, які здійснюється уповноваженими органами державної влади чи місцевого самоврядування. Суди не вправі перебирати на себе функції органів інших гілок влади, згідно ст..6 Конституції України.

Також суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи, за яких при набутті права власності на нерухоме майно - гараж, особа набуває права власності на земельну ділянку, на якій розміщений цей об»єкт.

Крім того, у разі відсутності доказів здачі будівлі в експлуатацію та даних щодо безпечності експлуатації будівлі, суд, відповідно до ст. 10 ЦПК, повинен був сприяти здійсненню прав осіб, які беруть участь у справі, вирішити питання залучення до участі у справі контролюючого органу у сфері архітектурно - будівельної діяльності та містобудування Державної Інспекції Архбудконтролю. На стадії апеляційного розгляду така можливість втрачена.

Всі ці обставини свідчать про обґрунтованість доводів апеляційної скарги і наявність підстав, передбачених ч.1ст.309 ЦПК, для скасування рішення. Ухвалюючи нове рішення, колегія вважає відсутніми підстави для визнання права власності на гараж за ст..376 ЦК України, тому у позові відмовляє повністю.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1ст.307, ч.1 ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду Львівської області від 08.06.2015року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: