Справа №480/851/16-ц 27.09.2016 27.09.2016 27.09.2016
Провадження №22-ц/784/2108/16
Справа № 480/851/16-ц Головуючий першої інстанції: Шаронова Н.О.
Провадження № 22-ц/784/2108/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.;

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про

стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач вказував, що 06 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приват Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК, укладено кредитний договір № NKXRRX07940211 з відповідачем ОСОБА_3, згідно умов якого той отримав кредит у сумі 6768 грн. 00 коп. на строк 24 місяці: з 06.06.2007 по 06.06.2009 включно, зі сплатою відсотків у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Як зазначив позивач, ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 05 лютого 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 13865грн. 53коп., та включає в себе: 2887 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 162 грн. 44 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 9679 грн. 33 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 636грн. 45коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Відповідач та його представник позов не визнали та просили застосувати позовну давність.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Судом першої інстанції встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 6 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке згодом було перейменовано на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № NKXRRX07940211, за яким відповідачу було надано кредит в розмірі 6768 грн. 00 коп. на строк з 6 червня 2007 року по 6 червня 2009 року включно, а останній зобовязався сплачувати Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 81 грн. 22 коп. та єдиноразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1128 грн. 00 коп. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період з 3 по 10 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платіжу у сумі 400 грн. 34 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) (а.с.6).

Згідно наданих Банком розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку ОСОБА_3, копій меморіальних ордерів і квитанції, в порушення взятих на себе зобовязань відповідач неналежним чином виконував обовязки по своєчасному погашенню кредиту та процентів, останній платіж був здійснений відповідачем 5 квітня 2011 року, у звязку з чим станом на 05 лютого 2016 року утворилась заборгованість: по процентам за користування кредитом 2887грн.31коп.; по комісії за користування кредитом - 162 грн. 44 коп. (а.с. 4-5, 54-66, 80).

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України доводи позивача про наявність у ОСОБА_3 обовязку щодо сплати вищевказаної заборгованості є обґрунтованими.

Разом з тим, згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із заяви-анкети позичальника ОСОБА_3 вбачається, що вона не містить умов про збільшення позовної давності, проте зазначено про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) (а.с. 6).

Надані Банком до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5. яких зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років, не містять дати їх затвердження та періоду їх чинності та вони не містять підпису позичальника ОСОБА_3 (а.с.7-10).

Отже, позивачем не доведено погодження сторонами у передбаченій ст. 259 ЦК України письмовій формі збільшеного строку позовної давності.

За такого, суд дійшов вірного висновку про те, що підстави для застосування у даному спорі строку позовної давності у 5 років відсутні.

Відповідач та його представник в суді першої інстанції заявляли про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У кредитному договорі, що був укладений сторонами, строк виконання зобовязання чітко визначений: строк сплати щомісячних платежів - у період з 3 по 10 число місяця; строк повного погашення кредиту - 6 червня 2009 року.

Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що після 5 квітня 2011 року відповідач жодних платежів на погашення кредиту не здійснював. Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності після цієї дати, відповідачем не було вчинено.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»звернувся з даним позовом до ОСОБА_3 14 березня 2016 року.

Враховуючи викладене, судом правильно встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність тривалістю у три роки, установлену ст.257 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд виходив із того, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, про застосування якого відповідачем було заявлено, що згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та зробленим на підставі повно встановлених фактичних обставин справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, під час встановлення зазначених фактів судом не були порушені норми цивільного процесуального законодавства й правильно застосовані норми матеріального права.

З огляду на викладене немає підстав вважати обґрунтованими доводи апелянта про те, що сторони в письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності до пяти років, оскільки відповідач своїм підписом у Заяві позичальника погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, яким передбачена збільшена позовна давність.

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовували б висновки суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді