АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянда М.І., Перепелюк Л.М.

секретаря Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 1 квітня 2016 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у січні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Вказувало, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 7 лютого 2006 року, за умовами якого публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов»язалося надати ОСОБА_1 кошти у вигляді кредитного ліміту у розмірі 3000 грн.,строк дії якого відповідає строку дії картки.

Судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року в сумі 5949 грн. 99 коп.

№22ц-773 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Туржанський В.В.

Категорія:19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов»язання виникла заборгованість, що складається з кредиту в сумі 2998 грн. 88 коп., процентів за користування кредитом в сумі 12645 грн. 06 коп., штраф фіксована частина в сумі 500 грн., процентна складова в сумі 484 грн. 70 коп. за відрахуванням грошових коштів, яких стягнуто судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2008 року.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10678 грн. 65 коп.

Заочним рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 1 квітня 2016 року у позові відмовлено.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 1 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст.267 ЦК України та зазначив про сплив позовної давності до вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошових коштів за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції вказав, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту не виконання зобов»язання із здійснення обов»язкового щомісячного платежу 6 липня 2011 року.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останнє просило ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року в сумі 10678 грн. 65 коп.

Звертаючись до суду з позовом, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» обставинами, якими обґрунтовувало свої вимоги, зазначало виникнення заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року, що складається з кредиту в сумі 2998 грн. 88 коп., процентів за користування кредитом в сумі 12645 грн. 06 коп., штрафу фіксована частина в сумі 500 грн., процентна складова в сумі 484 грн. 70 коп. за відрахуванням грошових коштів, яких стягнуто судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2008 року.

Встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 7 лютого 2006 року (а.с.10-16).

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року складається з заяви кредитора, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів.

З огляду на положення п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг частиною договору про надання банківських послуг є пам»ятка клієнта.

На підставі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із заявою ОСОБА_1 зобов»язана повернути кредит, сплачувати проценти у розмірі 3,0% на місяць.

За змістом п.6 пам»ятки клієнта розмір обов»язкового щомісячного платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості).

Не можна погодитися з доводами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо продовження строку дії договору.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року визначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Водночас п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

Разом з тим пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Встановлено порушення ОСОБА_1 умов договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1кредиту від 7 лютого 2006 року, не виконання зобов»язння із здійснення обов»язкового щомісячного платежу протягом з липня 2011 року.

Уматеріалах справи відсутні докази пролонгації строку дії договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1кредиту від 7 лютого 2006 року після закінчення його дії.

Зокрема, відповідно до розрахунку заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року боржник зобов»язання з повернення грошових коштів не виконав протягом строку дії договору, після закінчення строку дії договору публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» не надавалися ОСОБА_1 грошові кошти (а.с.6-9).

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

У матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 нової кредитної картки, а також наявності грошових коштів на картковому рахунку відповідача, за наявності яких банк в праві був продовжити строк дії картки.

У той же час продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з заяви позичальника сторонами визначено строк дії договору, який збігається з терміном дії кредитної картки.

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов»язанями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Отже, у даному разі початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів має обчислюватися зі спливом строку виконання чергового платежу, а саме з липня 2011 року, щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця, вказаного на картці, яким є останній день лютого 2009 року (а.с.10).

За правилами, встановленими частинами 3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи видно, що відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності (а.с.35).

До матеріалів справи приєднано судовий наказ Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року в сумі 5949 грн. 99 коп. (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року кредит в сумі 2998 грн. 88 коп., проценти за період з квітня 2006 року по липень 2008 року в сумі 2951 грн.11 коп.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов висновку про сплив позовної давності на порушення норм матеріального права.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

За таких обставин позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.5.5 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом банк нараховує проценти із розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Таким чином підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з січня 2013 року по грудень 2015 року в сумі 5655 грн.89 коп. відповідно розрахунку (а.с.6-8) та штраф в розмірі фіксованої частини 500 грн. та процентної складової 282 грн. 80 коп. ( 5655 грн. 89 коп. х 5 : 100).

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити чатково.

Заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 1 квітня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 7 лютого 2006 року грошові кошти в сумі 6438 грн. 69 коп., що складається з процентів за користування кредитом в сумі 5655 грн.89 коп., штрафу в сумі 782 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді