Справа № 754/2819/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Петріщева І.В., розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва та на постанову про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаною скаргою на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Варави Р.С. стосовно винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2015 року №48736781; скасувати постанову ВП №48736781 про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2015 року по виконанню виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 2-4211/14 від 23.09.2014 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.03.2016 року вищезазначену скаргу було залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01.03.2016 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, не застосувавши положення статті 121 ЦПК України.

Перевіривши скаргу й додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 119, 135 ЦПК України, з таких підстав:

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" такі скарги мають відповідати вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, тобто відповідати ст.ст. 119-120 ЦПК України, та містити відомості, перелічені в Законі України "Про виконавче провадження".

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: удесятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Як зазначає Пленум ВС України у постанові №2 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину".

Проте, доказів подання заявником скарги до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, суду не надано.

У контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до суду зі скаргою є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Відповідно ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом в порядку ст. 73 ЦПК України.

Скарга, пропущений строк на подання якої не поновлено судом, залишається без розгляду.

Суд встановив, що у порушення ст. 385 ЦПК України, заявник не надав суду підтвердження подання скарги у передбачений строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення прав чи свобод, а саме: у разі оскарження дії або бездіяльності державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, початок строку буде спливати з дня вчинення дії або відмови в її вчиненні державним виконавцем. Якщо стягувач або боржник не були повідомлені про час і місце вчинення виконавчої дії, то строк для оскарження розпочинається для них з дня, коли їм стало про це відомо.

Постанова державного виконавця, що може бути оскаржена до суду, надсилається сторонам виконавчого провадження, тому початок строку на оскарження в кожному разі повинен визначатися з моменту одержання постанови заінтересованою особою, оскільки цей момент може бути встановленим за відміткою засобів зв'язку, за розпискою або іншими способами.

У разі оскарження дії або бездіяльності державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, початок строку буде спливати з дня вчинення дії або відмови в її вчиненні державним виконавцем. Якщо стягувач або боржник не були повідомлені про час і місце вчинення виконавчої дії, то строк для оскарження розпочинається для них з дня, коли їм стало про це відомо.

Як вбачається з матеріалів справи, за відсутності підтвердження повідомлення про час і місце вчинення виконавчої дії, або підтвердження коли стало про це відомо, копії супровідного листа про направлення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, поштового конверта, доказів отримання поштового відправлення та будь-яких інших доказів на підтвердження строку, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, суд позбавлений можливості вирішити питання чи було подано скаргу у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, чи скаргу повинно бути залишено без розгляду, оскільки заявник не надав суду підтвердження, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод діями державного виконавця, що унеможливлює правильне визначення строків оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та моменту спливу початку строку на таке оскарження, тому є недоліком скарги, який заявник має усунути.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов'язки.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 385 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків три дні з дня отримання копії даної ухвали, інакше скарга буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Петріщева І.В.