Справа № 264/4449/16-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2016 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 розглянувши заяву теознайомившись із заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу, -

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" на його користь заборгованості з виплати заробітної плати за період з 20.03.2002 року по 01.09.2006 року в сумі 4046,26 грн., що складається з індексації та компенсації заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 01.09.2006 року у сумі 317 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3729,30 грн..

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані документи, вважаю необхідним відмовити в її прийняті з наступних підстав.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу або із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті

100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до

заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)).

Так, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 4046,26 грн., що складається з індексації та компенсації заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 01.09.2006 року у сумі 317 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3729,30 грн..

Виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви суд вбачає наявність спору про право.

Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 96 ЦПК України передбачено, що одною із вимог, за якими може бути видано судовий наказ є вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Заявником не надано підтверджень, що вказана ним сума заборгованості заробітної плати йому нарахована однак не виплачена.

Таким чином, оскільки вимоги ОСОБА_2 про видачу судового наказу не підлягають розгляду у порядку наказного провадження, суддя вважає необхідним відмовити у прийнятті його заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Мирошниченко Ю. М.