АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І. М.

секретар Тодоряк Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. У подальшому позовні вимоги було уточнено.

Позивач зазначав, що 04 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі -АКІБ УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно умов договору ОСОБА_3 було надано кредит в сумі ліміту 42 000 доларів США зі сплатою 12,3 процентів річних з кінцевим терміном повернення - 04 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, а також сплати можливої неустойки (пені, штрафу) 04 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №70689.

Посилаючись на невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, яка утворилася станом на 9 січня 2015 року: за кредитом - 12 574, 35 доларів США, за процентами - 284, 68 доларів США, пеню - 6 436 грн 53 коп.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 04 грудня 2006 року в розмірі 11577, 04 доларів США та пеню - 5563 грн 05 коп.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»просить рішення суду першої інстанції змінити: позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також з урахуванням норми ч. 3 ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, пред'явлений до ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з доведеності наявності заборгованості, що утворилася станом на 9 січня 2015 року, у розмір: 11577, 04 доларів США - заборгованість за кредитом та процентами, 5563 грн 05 коп - пеня.

При цьому суд як на доказ наявності саме такої заборгованості послався на висновок судової економічної експертизи № 12 від 08 квітня 2016 року (т.2, а.с.137-147).

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У справі встановлено, що 04 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.6-13).

Згідно з п. 1.1 договору банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту, що дорівнює 42 000 доларів США зі сплатою 12,3 процентів річних з кінцевим терміном повернення - 04 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, а також сплати можливої неустойки (пені, штрафу) 04 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №70689 (а.с.14-15).

Посилаючись на невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідачів заборгованість, яка утворилася станом на 9 січня 2015 року: за кредитом - 12 574, 35 доларів США, за процентами - 284, 68 доларів США, пеню - 6 436 грн 53 коп.

Указаний розмір заборгованості банком розраховано, виходячи із суми кредиту у 40 800 доларів США, які відповідачем ОСОБА_1 отримано в межах кредитної лінії.

Це стверджується випискою за кредитним договором (т. 2 , а.с.4 - 43), висновком судової економічної експертизи № 12 від 08 квітня 2016 року (т.2, а.с.137-147).

За нормою ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На порушення указаної норми суд першої інстанції як на беззаперечний доказ підтвердження розміру заборгованості послався на висновок судової економічної експертизи № 12 від 08 квітня 2016 року (т.2, а.с.137-147), не звернувши уваги, що він є лише одним з доказів та не давши йому відповідної оцінки.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, який є конкретним, виготовленим за допомогою відповідного комплексу, що враховує умови кредитного договору, в т.ч. графік погашення заборгованості, процентну ставку, стан погашення за кредитом, вбачається, що станом на 9 січня 2015 року за кредитним договором заборгованість складає: 12 574,35 доларів США - за кредитом, 284,68 доларів США - за процентами.

Колегія суддів погоджується з таким розрахунком.

Висновок судової економічної експертизи № 12 від 08 квітня 2016 року не спростовує правильність наданого банком розрахунку.

У висновку експертизи відсутнє обґрунтування причин непогодження експерта з розрахунком, який надав банк.

При наведення розрахунків експерт не прийняла до увагу умови договору.

Так, відповідно до п. 1.6 договору сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника: 1) прострочені комісії, 2) строкові комісії, 3) прострочені проценти, 4) строкові проценти, 5) прострочена сума основного боргу, 6) строкова сума основного боргу, 7) штрафні санкції.

Цим пунктом договору сторони також передбачили, що у випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів та/або комісії у порушення вищевказаної черговості з вини позичальника банк вправі самостійно перерозподілити кошти позичальника, що надійшли, відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті договору, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

Встановлено, що банк скористався указаним правом та навів розрахунок заборгованості з урахуванням порушення позичальником черговості погашення кредиту та процентів.

Натомість експертом указаного не взято до відома, внаслідок чого у його розрахунках заборгованості з кредиту та процентів, починаючи з грудня 2009 року є розбіжність.

Отже, нарахована експертом заборгованість за кредитом та процентами не відповідає умовам договору, не враховує стану та часу сплати боржником сум на погашення зобов'язань.

Тому висновок експертизи про те, що станом на 9 січня 2015 року заборгованість за кредитом складає 11 290, 65 доларів США, за процентами - 286, 39 доларів США, не є доказом, що спростовує наявність пред'явлених до стягнення банком сум заборгованості за кредитом та процентами.

За наведених обставин з відповідача ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість: 12 574,35 доларів США - за кредитом, 284,68 доларів США - за процентами, а не відповідно 11 290, 65 доларів США за кредитом та 286, 39 доларів США за процентами як про це помилково зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно умов договору кредиту банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів та процентів.

Банк правомірно скористався правом дострокового повернення кредиту та процентів.

Підлягає зміні і рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку пені.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» банк підставно заявив вимоги про стягнення пені в національній валюті.

Водночас нарахування пені має здійснюватись у гривні, шляхом визначення відповідного відсотку, передбаченого договором, від суми заборгованості та його множення на курс гривні на відповідний день нарахування пені, а не на курс гривні на день звернення до суду як про це заявив вимоги банк.

Розрахунок пені на відповідні дні у доларах США банком визначено правильно, що зазначено у розрахунках (а.с.27-28).

Проте відповідні суми заборгованості баком визначено шляхом множення на курс гривні станом на 9 січня 2015 року, який складав 1 574,9587 (а.с.31), а не на курс гривні на кожен відповідний день нарахування пені.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Зважаючи, що при визначенні розміру пені судом першої інстанції порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Тому, на часткове задоволення вимог в цій частині з відповідача ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 5 073 грн 59 коп. пені, виходячи з наступного розрахунку: пеня за прострочення кредиту: 0,82*7,993+10,53*7,993+5,76*8,5282+13,40*9,6994+5,93*9,2823+20,52*12,569123+2,47*12,97709+4,81*11,227373+26,42*11,593833+25,01*11,774997+4,52*11,833307+9,56*11,654663+17,22*11,894782+17,50*11,693814+6,67*11,718072+43,90*12,606756+63,26*12,976598+30,77*12,950572+28,20*12,950023+7,93*12,952038+1,95*12,951445+24,51*12,950746+2,26*14,804225+1,09*15,749624+1,22*15,412417+10,15*15,672305+18,08*15,749587=5 018,83;

пеня за прострочення процентів: 4,22*12,976598=54,76; всього пені 5 018,83+54,76=5 073,59.

Отже, на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову до ОСОБА_1: з указаного відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором: 12 574, 35 доларів США - за кредитом, 284, 68 доларів США 68 центів - за процентами, 5 073 грн 59 коп. пені.

Що ж до рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові до відповідача ОСОБА_2, як до поручителя, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_2, який є поручителем, суд виходив з того, що порука указаного відповідача припинилася внаслідок зміни основного зобов'язання без його згоди, що потягло збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки №70689 від 04 грудня 2006 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Як вбачається з матеріалів справи банк без згоди поручителя змінив розмір процентної ставки за користування кредитом понад встановлений термін з 12,3% до 24,6% річних, яку застосував з 30 травня 2008 року.

Це визнавав представник позивача (т. 1, а.с.120-121).

У матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені зміни були погоджені з ОСОБА_2

Передбачене кредитним договором (п. 9.2) право банку на збільшення розміру процентної ставки не давало підстав банку не виконувати п. 2.1 договору поруки.

Ураховуючи наведені обставини, слід дійти висновку про те, що у спірному випадку відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя, що в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-67 цс 11 від 19 грудня 2011 року, № 6-97 цс 13 від 25 вересня 2013 року 6-185 цс14 від 17 грудня 2014 року.

Суд першої інстанції, встановивши, що ПАТ «УкрСиббанк» без повідомлення і згоди поручителя ОСОБА_2 збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом понад встановлений термін з з 12,3% до 24,6% річних, унаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для припинення поруки й відповідно відсутності підстав для стягнення з поручителя в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість рішення суду першої інстанції в указаній частині не дають підстав для його скасування, оскільки у цій частині воно є по суті правильним.

У зв'язку із зміною рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат.

Позовні вимоги банку задоволено на 99,35 % (з розрахунку: заявлено до стягнення 12859,03 доларів США боргу та 6436,53 грн пені, що вцілому в еквіваленті у національній валюті складає 208960,94 грн (12859,03*15,749587+6436,53); задоволено вимоги на 207598 грн (12859,03*15,749587+5073,59), 207598 грн від 208960,94 становить 99,35%).

Позивавчем в суді першої інстанції сплачено 2 089,61 грн судового збору, а в суді апеляційної інстанції - 2 298,57 грн.

Зважаючи на процент задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню 3 217 грн 84 коп. - витрат зі сплати судового збору (з розрахунку: 2076,05 (99,35% від 2089,61) + 1141,81 (2283,6293(99,35% від 2298,57)/2).

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2016 року змінити в частині обсягу задоволення позову до ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 04 грудня 2006 року: 12 574 (дванадцять тисяч п'ятсот сімдесят чотири) доларів США 35 центів - за кредитом, 284 (двісті вісімдесят чотири) долари США 68 центів - за процентами, 5 073 (п'ять тисяч сімдесят три) гривні 59 коп. пені.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3217 (три тисячі двісті сімнадцять) гривень 84 коп. - витрат зі сплати судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А.І. Владичан

І. М. Литвинюк