Справа№592/8545/16-ц
Провадження №2/592/2482/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7 про виділення частки майна в натурі та встановлення права власності на квартиру, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду та свої вимоги мотивують тим, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2003 р., р/н 36984 встановлено, що 31/100 частки трикімнатної квартири за адресою: м.Суми, вул.Новомістенська,1/11 належало ОСОБА_8 Інша частина в розмірі 36/100 частки належала ОСОБА_7 ОСОБА_7 свою частку у квартирі за адресою: м.Суми, вул.Новомістенська,1/11 відокремив шляхом закриття дверних прорізів та перевівши у нежитлове приміщення згідно з рішенням Господарського суду Сумської області від 27.12.2007 р. Окрім цього, у відповідності до договору дарування 31/100 частини квартири від 15.06.2016 р. укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, ОСОБА_8, подарувала ОСОБА_2 31/100 частини трикімнатної квартири за адресою: м.Суми, вул.Новомістенська,1/11. Таким чином, позивачі є власниками вже двокімнатної квартири за адресою: м.Суми, вул.Новомістенська,1/11. У звязку з цим, позивачі просять суд виділити в натурі з трьохкімнатної квартири, загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 48,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, двохкімнатну квартиру, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 33,6 кв.м; встановити право власності на двохкімнатну квартиру, загальною площею 49,5 кв.м та житловою площею 33,6 кв.м, а саме: за ОСОБА_2 49/100 частки двохкімнатної квартири (або згідно технічного паспорту від 08.07.2016 р. 23,91 кв.м, в тому числі коридор №1-1,35 кв.м, кухня №2-2,08 кв.м, туалет №3 0,55 кв.м, житлова кімната №4-4,53 кв.м, житлова кімната №8 15,4 кв.м); за ОСОБА_3 17/100 частки двохкімнатної квартири (або згідно технічного паспорту від 08.07.2016 р. 8,53 кв.м, в тому числі коридор №1- 1,35 кв.м, кухня №2 2,08 кв.м, туалет №3 0,55 кв.м, житлова кімната №4-4,55 кв.м); за ОСОБА_4 - 17/100 частки двохкімнатної квартири (або згідно технічного паспорту 8,53 кв.м, в тому числі коридор №1-1,35 кв.м, кухня №2-2,08 кв.м, туалет №3-0,55 кв.м, житлова кімната №4-4,55 кв.м); за ОСОБА_5 17/100 частки двохкімнатної квартири (або згідно технічного паспорту 8,53 кв.м, в тому числі коридор №1-1,35 кв.м, кухня №2-2,08 кв.м, туалет №3-0,55 кв.м, житлова кімната №4-4,55 кв.м); припинити право спільної часткової власності на трьохкімнатну квартиру.

Представник позивачів, ОСОБА_9, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і зазначив, що з позовної заяви не вбачається, з яких підстав виконавчий комітет СМР залучений в даній справі як відповідач, оскільки відповідно до відомостей, які містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власниками даної квартири є: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_7 І тому питання щодо виділу майна, що перебуває в спільній частковій власності, вирішується виключно між співвласниками, до яких ВК СМР не належить.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказав, що йому належить на праві спільної часткової власності 36/100 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Свою частину частки у квартирі він переобладнав з житлового приміщення на нежитлове для розміщення аптеки. Однак, у нього ще залишилась частка квартири, у звязку з чим просив суд відмовити в задоволенні позові.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду лист, в якому просив розглядати справу без його участі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради від 27.10.2008 р., квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та членам її сімї: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, загальна площа кімнати становить 24,11 кв.м, що складає 37/100 частки квартири (а.с.15).

Згідно договору дарування 31/100 частини квартири від 15.06.2016 р. вбачається, що ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_2 31/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з однієї житлової кімнати, яка має наступні характеристики: житлова площа кімнати складає 15,0 кв.м (а.с.18).

З договору дарування 36/100 частини квартири від 28.01.2003 р. вбачається, що ОСОБА_12 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв у дар 36/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 18,2 кв.м, загальна площа 23,4 кв.м (а.с.62).

Рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 09.12.2003 р. №787 внесено зміни до рішення від 15.05.2002 р. №295 «Про надання дозволу на переобладнання житлових приміщень в категорію нежитлових та переведення нежитлових приміщень в категорію нежитлових»,- записавши у пункті 4 замість слів «АДРЕСА_4 власник, громадянин ОСОБА_13, для розміщення аптеки» - «АДРЕСА_5, житлова кімната, площею 17,2 кв.м власник, громадянин ОСОБА_13, для розміщення аптеки» (а.с.59).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

З довідки-характеристики, виданої ОСОБА_2, вбачається, що спірна квартира була трьохкімнатною, загальною площею 64,8 кв.м, а після відокремлення частини квартири шляхом закриття дверних прорізів було переведено у нежитлове згідно рішення Господарського суду Сумської області від 27.12.2007 р. (а.с.19-20) , у звязку з чим квартира стала двохкімнатною, загальною площею 49,5 кв.м.

Загальна площа квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, становить 64,8 кв.м. ОСОБА_7 належить 36/100 частин квартири, отже він має право власності на 23,33 кв.м (0,36 х 64,8=23,328). Оскільки, ОСОБА_7 виділено 17,2 кв.м його частки на аптеку. Таким чином, за ОСОБА_7 залишилось 6,13 кв.м квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Отже, позивачі, прохаючи суд виділити в натурі з трьохкімнатної квартири двокімнатну та встановлення права власності на двохкімнатну квартиру, порушують права власності ОСОБА_7, оскільки позовні вимоги позивачів стосуються його частки.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК України. Таких висновків Верховний Суд України дійшов в ухвалі від 31.01.2007 р. у справі № 6-24089св06 та рішенні від 28.05.2008 р. у справі № 6-20552св07.

Власник згідно зі ст.319 ЦК України,- володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.321 ЦК України,- право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

За розясненнями п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок",- при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Так, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують те, що технічно можливо здійснити виділ частки з обєкту нерухомого майна і що такий поділ квартири відповідатиме часткам співвласників. Отже, позивачами не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України,- з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки і попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, так представником позивача в судовому засіданні не було заявлено клопотання про необхідність проведення судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливих варіантів поділу спірної квартири відповідно до підтверджених документально ідеальних часток співвласників.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України,- співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У пунктах другому та третьому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України,- суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позивачами не надано доказів на підтвердження технічної можливість виділу в натурі часток у квартирі і що такий поділ квартири відповідатиме часткам співвласників. Також суд враховує, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_7, як співвласника. Отже ОСОБА_7 не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Керуючись ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 365, 383, 391 ЦК України, ст. 10, 11, 57-60, 62, 64, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7 про виділення частки майна в натурі та встановлення права власності на квартиру відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Князєв