У Х В А Л А

Справа № 184/1963/16-ц

Номер провадження 6/184/57/16

11.11.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Михайловій Т.В., розглянувши в м. Покров подання державного виконавця Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження права на виїзд за межі України боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції звернувся до суду із поданням погодженим з начальником Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Представник відділу Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в судове засідання не зявився. В своєму поданні посилається на те, що в Орджонікідзевському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2н-1875/200, виданий 04.06.2012р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованості 125194 грн. 54 коп. Виконавче провадження відкрито 03.10.2016 року.

ОСОБА_2 Едуардович, РНОКПП НОМЕР_1, громадянин України, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, самостійно рішення суду в повному обсязі не виконав.

До відділу ДВС Орджонікідзевського МУЮ надійшла заява стягувача щодо обмеження права виїзду за межі України боржнику.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII визначено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобовязані, - до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України, - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до статті 377-1 Цивільно-процесуального кодексу України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив подання відділу ДВС та додані до нього документи (копія судового наказу), вважає, що подання головного державного виконавця Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 є необґрунтованим, свого підтвердження в ході його розгляду не знайшло та не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Поняття "ухилення" тлумачиться як: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)" позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Суд вважає, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суд з'ясував, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

Невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Подання відділу ДВС та додані до нього документи не містять в собі будь яких даних про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, що може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, своєчасна явка за викликом державного виконавця та інше.

Суд вважає, що подання відділу ДВС не відповідає вищевказаним вимогам закону, доводи, викладені державним виконавцем в поданні, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду подання, а тому у суду немає достатніх законних та обґрунтованих підстав для його задоволення.

Суд вважає, що тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника є крайнім заходом примусового характеру до боржника, передбачений діючим законодавства України.

Не вбачається зі змісту подання про те, які взагалі заході вживалися до боржника з метою виконання ним зобовязань та чи взагалі є будь які дані щодо викликів боржника до відділу ДВС та належне повідомлення боржника про невиконані ним зобовязання.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні поданні Орджонікідзевського МВ ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 212, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом 5 діб. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_3