У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Лав Ласс», приватного підприємства «Славія Люкс» про визнання договорів недійсними, стягнення збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 липня 2014 року вона з приватним підприємством «Лав Ласс» (далі - ПП «Лав Ласс») та приватним підприємством «Славія Люкс» (далі - ПП «Славія Люкс») уклала договори про надання інформаційних послуг та безвідсоткової позики, відповідно до умов яких вона внесла до Фонду учасників програми «РеалКредитФінанс» щомісячний платіж у розмірі 2 тис. грн з метою отримання кредиту в розмірі 40 тис. грн. Зазначає, що умови оспорюваних договорів є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і відповідачі здійснюють нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди формуються за рахунок інших осіб, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. За вказаних обставин вважає, що згадані правочини були вчинені відповідачами під впливом обману. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачі всупереч вимогам ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» не надали їй інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, що свідчить про порушення її прав як споживача фінансових послуг. Також зазначає, що їй не було надано документів, які підтверджують повноваження ОСОБА_6, яка підписала зазначені договори. У зв'язку з чим 4 серпня 2014 року вона звернулася до ПП «Лав Ласс» з вимогою розірвати договір та повернути їй сплачені нею за договором грошові кошти, однак вказані кошти повернуті не були. Крім того, позивач зазначає, що протиправною поведінкою ПП «Лав Ласс» їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і яку вона оцінює у 2 тис. грн.

За таких обставин, просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судами установлено, що позивачем не доведено наявності несправедливих умов та дій, що вводять позивача в оману та у спірних договорах такі умови відсутні. Заявляючи вимоги про визнання договорів недійсними, як таких, що були укладені під впливом обману, позивачем не надано доказів того, що в момент вчинення вказаних правочинів відповідач навмисно ввів її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочинів. Підписуючи договір про надання послуг ОСОБА_4 тим самим ознайомилася з його змістом, бажала настання правових наслідків, обумовлених цією угодою, не заперечувала внаслідок волевиявлення та вільної згоди щодо всіх його умов на момент його укладення та протягом його виконання.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик