Номер провадження: 22-ц/785/1655/16
Головуючий у першій інстанції Тюмін О. Г.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" /правонаступник - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал"/ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

23.09.2014 року, публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі-Банк) звернулось із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором від 12.04.2013 року у сумі 56 634,34 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що 12.04.2013 ркоу між Банком і відповідачкою укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування (далі-кредитний договір), за умовами якого відповідачці надано кредит у сумі 41 490,26 гривень на строк до 12.04.2019 року зі сплатою 35,3% річних.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала умови зобов"язання щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів, станом на 07.08.2014 року має прострочену заборгованість з повернення кредиту та відсотків, крім того, нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту й процентів, позивач просив позов задовольнити.

Представник Банка не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на втрату роботи і відсутність коштів для погашення кредиту.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2015 року позов задоволено: суд стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 56 634,34 гривень і судові витрати у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати, посилаючись на незаконність рішення суду, неврахування обставин її скрутного матеріального становища; невизначення судом періоду заборгованості по процентам та пені; пропуск строку позовної давності за вимогами про стягнення пені; непропорційність розміру пені завданим збиткам.

Ухвалою апеляційного суду Одесьокї області від 18.08.2016 року, у порядку процесуального правонаступництва, Банк, як позивача у справі, замінено на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (далі-Товариство, а.с.222,223). Відповідачка і представник Товариства не з'явились у засідання колегії суддів 27.10.2016 року, про розгляд справи сповіщені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення апеляційного суду 08.10.2016 року матері відповідачки і 07.10.2016 року представнику Товариства (а.с.229).

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 12.04.2013 року у сумі 56 634,34 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту, по відсоткам і пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків (а.с.1-3).

Суд, задовольняючи позов виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам і пені за порушення строків сплати кредиту й відсотків обгрунтовані та доведені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Встановлено, що між Банком і відповідачкою 12.04.2013 року укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 41 490,26 гривень на строк до 12.04.2019 року зі сплатою 35,3% річних за користування кредитним коштами. Відповідачка зобов'язалась щомісячно, до 12 числа кожного місяця, повертати кредитні кошти і відсотки, згідно графіка погашення (п.п.1.1.1-1.1.8 кредитного договору, а.с.7-15).

Сторони кредитного договору визначили, що до всіх правовідносин, пов'язаних з виконанням договору застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років (п.10.6 кредитного договору, а.с.11).

У лютому і квітні 2014 року відповідачка зверталась до Банка із заявами про неможливість погашення кредиту, надання їй "кредитних канікул" або реструктурізацію заборгованості, однак Банк, посилаючись на умови зобов'язання і ст. 625 ч.1 ЦК України, відмовив відповідачці у задоволенні її заяв (а.с.65,67,68,70).

08.07.2014 року Банк звернувся із письмовою вимогою до відповідачки про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 12.04.2013 року (а.с.16).

23.09.2014 року Банк звернувся із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 12.04.2013 року (а.с.1-3).

Згідно розрахунків Банка, станом на 07.08.2014 року, у відповідачки перед Банком є заборгованість за кредитним договором від 12.04.2013 року у сумі 56 634,34 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту - 39 791,63 гривень і заборгованості по відсотками - 7 968,14 гривень. Крім того, Банк нарахував пеню за прострочення сплати кредиту й відсотків - 8 874,57 гривень за період з 17.05.2013 року по 07.08.2014 року (а.с.5,6).

Відповідачка приймала участь у судовому засіданні у суді першої інстанції, однак, у встановленому законом, не подавала до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності у частині вимог про стягнення пені (а.с.28,34,47,54,72-75).

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору (ст. 526 ч.1 ЦК України), якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/ (ст.530 ч.1 ЦК України), порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/ (ст. 610 ч.1 ЦК України); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ч.1 п.3 ЦК України), позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч.1 абз.1 ЦК України), якщо договором встановлено обов'язок повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України (ст. 1050 ч.2 ЦК України) - суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про дострокове стягнення з відповідачки на користь Банка заборгованості за кредитом і процентами, а також неустойки у вигляді пені.

Разом з тим, резолютивна частина рішення суду підлягає зміні, оскільки не зазначає складові загальної суми заборгованості, що суперечить обставинам справи і вимогам ст. 215 ч.1 п.4 ЦПК України.

Доводи відповідачки у скарзі про те, що: Банк не зважив на її скрутне матеріальне становище й не переглянув умови договору та графік погашення кредиту; із розрахунку заборгованості неможливо визначити період заборгованості по процентам та пені; вимоги про стягнення пені, яка нарахована не за рік, а за 18 місяців, заявлені з пропуском строку позовної давності; розмір пені, визначений Банком є непропорційно великим у порівнянні із розміром заборгованості - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Умови кредитного договору і графік погашення кредиту, зважаючи на скрутне матеріальне становище позичальника, можуть бути переглянуті за згодою обох сторін договору і це є правом Банка, а не його обов'язком.

За розрахунками Банка, заборгованість за відсотками і пенею виникла у травні 2013 року (а.с.5,6).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ч.3 ЦК України).

Відповідачка, яка брала участь у суді першої інстанції, не подавала заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Пунктом 10.6 кредитного договору визначено, що до всіх правовідносин, пов'язаних з виконанням кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років.

Розмір неустойки у вигляді пені за порушення строків погашення кредиту та процентів становить 8 874,57 гривень, тоді як збитки Банка становлять 47 759,77 гривень (39 791,63 /заборгованість за кредитом/ +7 968,14 /заборгованість за відсотками/.

Оскільки розмір пені є значно меншим від розміру збитків, відсутні підстави для зменшення розміру пені (ст.551 ч.3 ЦК України).

Помилкове посилання суду у мотивувальній частині рішення на ст. ст. 553, 554 ЦК України, у розумінні ст. 308 ч.2 ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Кредитним договором від 12.04.2013 року сторони передбачили право кредитора без згоди позичальника відступити права вимоги за зазначеним договором (ст. 8 кредитного договору, а.с.10).

Договором №114/10 від 25.09.2015 року Банк відступив права вимоги, зокрема за кредитним договором від 12.04.2013 року, публічному акціонерному товаристу "Комерційний Індустріальний банк", а останній, на підставі договору відступлення права вимоги №АКП-250915 від 25.09.2015 року, відступив права вимоги Товариству (а.с.121-131,188-197,208,209).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.08.2016 року, Банк, як позивача, замінено у даній справі.

Колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду від 20.04.2015 року.

За рішенням суду від 20.04.2015 року позивачем у справі виступав Банк.

Оскільки станом на 20.04.2015 року діяли умови кредитного договору від 12.04.2013 року між Банком та відповідачкою, резолютивна частина рішення суду підлягає зміні у зв'язку із уточненням складових сум заборгованості, позивачем у рішенні суду від 20.04.2015 року виступає не Товариство, а Банк.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, резолютивна частина рішення суду не зазначає складові суми заборгованості за кредитним договором від 12.04.2013 року, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні, з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20 квітня 2015 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:

Позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилась у с. Ліски Кілійського району Одеської області, ІІН № НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" // заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0553/82/0020644 від 12.02.2013 року у сумі 56 634, 34 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 39 791,63 гривень; заборгованості по відсоткам у сумі 7 968,14 гривень і пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків у сумі 8 874,57 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІІН № НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" / судові витрати у вигляді судового збору у сумі 566,34 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич