У Х В А Л А

10 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю : ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 23 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Камяне -Случанської сільської ради про встановлення фактів та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернувся в Сарненський районний суд з позовом до Камяне-Случанської сільської ради, в якому просив встановити факти належності спадкового майна спадкоємцеві, своєчасного прийняття спадщини та визнання за ним право власності на домоволодіння за адресою: с. Камяне-Случанське, вул. Комсомольська, 28 Сарненського району в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 10 березня 2007 року.

Рішенням Сарненського районного суду від 23 грудня 2010 року позов задоволено.

Встановлено факт належності на праві власності ОСОБА_4, який помер 10 березня 2007 року, домоволодіння по вул. Комсомольській, 28 в с. Камяне-Случанське Сарненського району Рівненської області

Встановлено факт своєчасного прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті батька ОСОБА_4, який помер 10 березня 2007 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння по вул. Комсомольській, 28 в с. Камяне-Случанське Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 10 березня 2007 року.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1943/2016 Головуючий у 1 інстанції : Березень Ю.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Стягнуто з Камяне-Случанської сільської ради на користь держави судовий збір в сумі 51 грн.

Стягнуто з Камяне-Случанської сільської ради на користь позивача 120 грн. понесених судових витрат.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Оскаржуваним рішенням порушено його права, адже він, як син померлих батьків, також має право на спадкування майна, яке вони залишили після своєї смерті, що дає йому право на звернення із цією апеляційною скаргою.

Вказує, що ОСОБА_3, на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, про що свідчать надані ним докази, а саме згідно відмітки в копії паспорта зазначено місце реєстрації - м. Сарни, по вул. Бєлгородська, 11а.

ОСОБА_3, на той час працював у м. Сарни і проживав також у м. Сарни, а тому, він не є та не був таким, що фактично прийняв спадщину.

Таким чином, у разі виявлення бажання прийняти спадщину, ОСОБА_3, зобов'язаний був спочатку звернутися з відповідною заявою до нотаріуса і лише після цього, у разі порушення чи не визнання його права на спадкування, він мав право на звернення до суду за його захистом.

Він, в порушення встановлених законодавством норм, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чим порушив встановлену процедуру щодо її прийняття, зразу ж звернувся до суду в той час, коли його право ніким не було порушене.

Вказує, що згідно довідки № 647, яка видана 2010 року, вказано про те, що ОСОБА_3, проживає в будинку спадкодавця з 22 січня 2008 року.

В цей же час в матеріалах справи міститься довідка № 701, у якій зазначено, що ОСОБА_3, дійсно проживав в будинку, який належить його батькові з 22 січня 2008 року, але є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батька, так як жив у будинку без реєстрації.

Крім цього, в матеріалах справи міститься виписка з погосподарської книги села Кам'яне-Случанське, яка також видана 2010 року, при цьому, ця виписка також зареєстрована під № 647.

Тобто, відповідач у цій справі Кам'яне-Случанська сільська рада, видала декілька суперечливих довідок, які покладені в основу оскаржуваного рішення, але суд не звернув на це уваги.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, позивач надав суду лише одну довідку Кам'яне-Случанської сільської ради № 701, де, без будь-яких на те підстав зазначено про те, що ОСОБА_3, фактично прийняв спадщину.

При цьому, будь-яких інших доказів на підтвердження цього факту, він не надав і надати не міг, бо їх не існувало і не існує.

Житловий будинок, право власності на який визнане рішенням, був збудований їхніми покійними батьками в шлюбі, але у погосподарській книзі с. Кам'яне-Случанське, вона була зареєстрована за одним із подружжя, а саме за нині покійним батьком.

Зважаючи на те, що за нормами діючого законодавства України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, після смерті їхнього покійного батька, спадщина відкрилася лише на належну йому половину спадщини, в тому числі і на половину житлового будинку. Друга частина спільно набутого в шлюбі майна, належала їхній матері ОСОБА_5, яка на час звернення ОСОБА_3, до суду була живою, проживала разом із своїм чоловіком на день його смерті, що вказує на те, що саме вона фактично прийняла частину спадкового майна від свого померлого чоловіка.

Взявши до уваги заяву їхньої, нині покійної матері ОСОБА_5, від 11 жовтня 2010 року про її відмову від спадщини, суд не залучив її в якості співвідповідача у цій справі та задовольнившись поданою від її імені заявою від 21 грудня 2010 року про розгляд цієї справи без її участі, прийняв незаконне рішення.

Йому нещодавно стало відомо про те, що ще за свого життя, його покійний батько, склав заповіт на користь його брата ОСОБА_3 Вважає, що батько не міг скласти на його користь заповіт, адже відносини між ними були вкрай поганими.

Крім цього, він не знав про те, що нині покійна матір, відмовилася від спадщини свого покійного чоловіка, їхнього батька, і від своєї частки у майні подружжя.

Вона не могла цього зробити з власної волі, адже на той час була дуже хворою. Вона могла підписати ті заяви, копії яких є в матеріалах справи, але вона не була достатньо обізнана у їхньому змісті. Брат міг або підробити ці підписи, або обманувши маму, дати їй їх на підпис.

Він займався доглядом і похованням матері, і вона жодного разу не говорила йому про те, що батько заповів усе їхнє майно брату, а також те, що вона в судовому порядку відмовилася від спадщини на його користь.

Нещодавно він дізнався, що брат ОСОБА_3 виставив на продаж будинок їхніх

покійних батьків, і що через суд оформив на себе право власності на це будинковолодіння.

Про зазначені обставини ні він, ні інші родичі не знали, адже ОСОБА_3 зробив це потайки від них.

Вважає, що ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а також звернувся до суду за захистом ніким не порушених прав.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю.

Відповідно до положень ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини

Статтею 1270 ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно статті 1272 того ж Кодексу, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини,

він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В ході апеляційного розгляду даної справи ОСОБА_1 пояснив, що на день смерті свого батька та матері, він із останніми постійно не проживав і заяву про прийняття спадщини, а також із позовом про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини після смерті своїх батьків, він у встановленому порядку також не подавав.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, відсутні правові підстави, згідно яких можливо було б вважати, що оскаржуваним рішенням у даній цивільній справі було вирішено питання про права та обовязки ОСОБА_1 і тому останній має право оскаржувати рішення Сарненського районного суду від 23 грудня 2010 року в апеляційному порядку.

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

На підставі наведеного та керуючись ст. 292 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 23 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Камяне-Случанської сільської ради про встановлення фактів та визнання права власності на спадкове майно за заповітом - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Хилевич

ОСОБА_6