АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1004/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 51 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівКачана О. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа : Відділ ДРАЦС по місту Золотоноша Золотоніського МРУЮ про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та стягнення аліментів.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши адвоката Пилипенка Р.Є., який представляв інтереси ОСОБА_6 і підтримав доводи апеляційної скарги, та ОСОБА_7, яка заперечувала на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 , третя особа : Відділ ДРАЦС по місту Золотоноша Золотоніського МРУЮ про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та стягнення аліментів.

Позивачка посилалася на те, що вона та ОСОБА_6, починаючи з жовтня 2013 року зустрічались та мали близькі стосунки. В січні місяці 2014 року вона дізналася про свою вагітність, про що відразу повідомила відповідача.

Відповідач фактично визнав, що являється батьком дитини і після цього, починаючи з 10.05.2014 року, сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в орендованому будинку в м. Золотоноша, де вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Однак їх стосунки з часом погіршилися, вони не змогли проживати разом через несумісність характерів і з 01.08.2014 року почали проживати окремо, шлюбні відносини між ними були припинені.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила сина ОСОБА_9. Хоча відповідач і являється біологічним батьком її сина, але після народження дитини він не визнав себе батьком та відмовився подати до РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства.

Під час реєстрації новонародженого сина позивачка подала до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноша реєстраційної служби Золотоніського МУЮ Черкаської області заяву із зазначенням у графі «батько» актового запису прізвище матері, а ім'я та по батькові батька визначила на свій розсуд відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

На даний час відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини, з сином не спілкується, участі у вихованні не приймає, в добровільному порядку не виконує своїх обов'язків.

Відповідно до актового запису відповідач не записаний батьком дитини.

Відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина, але коштів на утримання дитини не надає.

Тому на підставі наведеного , ст.ст. 125, 179, 180, 181, 182, 184, 226, 367 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства» , позивачка просила суд визнати, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зобов'язати відділ ДРАЦС по м. Золотоноша внести в актовий запис дитини про народження відповідні зміни, стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року позов задоволено повністю .

Визнано, що ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язано відділ ДРАЦС по м. Золотоноша Золотоніського МУЮ, внести зміни в актовий запис про народження № 251, зроблений 04.10.2014 року, батьком дитини записати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр. України, мешканця АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частина усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 26.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 до нього про визнання факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та стягнення аліментів за недоведеністю її позовних вимог.

Обговоривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 і визнаючи ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язуючи відділ ДРАЦС по м. Золотоноша внести зміни в актовий запис про народження дитини і стягуючи аліменти на утримання останньої з відповідача, суд виходив з того, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, пояснили, що ОСОБА_6 дійсно є батьком ОСОБА_9, що позивачка з відповідачем з жовтня 2013 року проживали разом і ОСОБА_9 дуже схожий на відповідача.

Проте, з цим не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно норми ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, йдеться про визнання правовідношення, що, як спосіб захисту, ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Для підтвердження визнання правовідношення допускаються будь-які докази (відомості), які засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані, як зазначено у статі, відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності з нормою ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За нормою ч. 4 цієї ж ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, для визнання судом батьківства позивачем на підставі належних і допустимих доказів, одержаних у встановленому законом порядку, необхідно довести наявність певних обставин - кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Допускаються будь-які докази, які, як вказує норма матеріального права, засвідчують походження дитини від певної особи.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не є належними доказами в даному випадку, оскільки вони не засвідчують походження дитини, що народилася у позивачки 08 вересня 2014 року. Покази вказаних осіб ґрунтуються на припущеннях, що не врахував суд.

Надаючи покази, зазначені особи, як вбачається з матеріалів справи, виходили з пояснень самої позивачки, виходили з того, що деякий час, як пояснювала свідок ОСОБА_13 «вони разом проживали півроку» (маючи на увазі позивачку і відповідача), наймаючи житло. Вказували, що народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивачки ОСОБА_9 дуже схожий на відповідача ОСОБА_6

Проте такі дані не засвідчують обставин кровної спорідненості між народженою дитиною і відповідачем, якщо навіть врахувати і безпідставно вказаний судом період спільного проживання сторін по справі «з жовтня 2013 року».

Слід зауважити, що таких показів допитані в судовому засіданні свідки не давали, а сама ОСОБА_7 в своїй позовній заяві до суду стверджує, що вона з відповідачем проживали однією сім'єю, маючи спільний бюджет, починаючи з 10 травня і по липень місяць 2014 року, а з 01 серпня 2014 року через несумісність характерів почали проживати окремо (ар. спр. 2).

Зазначений судом період мав би значення, якби, крім показів свідків щодо спільного проживання однією сім'єю позивачки з відповідачем у вказаний час, були б надані позивачкою чи встановлені іншим шляхом в судовому засіданні ще й докази про те, що саме в означений період позивачка завагітніла і саме від відповідача, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_9. Такими доказами являються судово-медична експертиза щодо визначення періоду запліднення дитини (за медичними документами) та судово-медична експертиза щодо виключення батьківства.

Проте клопотань про призначення судово-медичної експертизи позивачка не заявляла. Згідно ж ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Визнаючи в даному випадку батьківство відповідача щодо народженої позивачкою дитини на підставі показів свідків про тривале, починаючи з жовтня 2013 року проживання сторін однією сім'ю, тобто і в період можливого запліднення позивачки, оскільки дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, суд не врахував, що відповідач ОСОБА_6 увесь цей час, починаючи з 02.11.2011 року перебував з зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 і у них народилося двоє дітей :дочка ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, і дочка ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5. Про це відповідач вказує в апеляційній скарзі на рішення суду, не погоджуючись з останнім і заперечуючи проти позову ОСОБА_7

Що стосується показів свідків про те, що народжений позивачкою син ОСОБА_9 дуже схожий на ОСОБА_6, - то це лише припущення кожного із свідків і не може бути враховано як будь-який доказ.

Таким чином, суд вкрай поверхово підійшов до розгляду даної справи, належним чином не з'ясував обставини справи, доводи і заперечення сторін, не сприяв залученню необхідних доказів по справі, в зв'язку з чим прийшов до необґрунтованих, фактично передчасних висновків щодо визнання батьківства відповідача відносно народженої позивачкою дитини.

Суд не врахував, що основним доказом визнання батьківства може бути висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи для встановлення батьківства методом ДНК-аналізу, що згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, і що застосовано не було.

Питання про проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи в судовому засіданні не піднімалось, ні позивачка, ні відповідач (який фактично не приймав участі в справі) таких клопотань не заявляли.

Поза увагою суду залишились і роз'яснення в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що відповідно до статей 213; 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Отже рішення суду, як постановлене в порушення норм матеріального і процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, підлягає до скасування, з ухваленням нового, - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 218 ПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року по даній справі скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та стягнення аліментів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :