Справа № 750/5476/15-ц Провадження № 22-ц/795/1764/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Логвіна Т. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Лакізи Г.П., Харечко Л.К.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:представника позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, після уточнення якого просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 935/2-063 від 29.10.2007 року в розмірі 13714,45 доларів США, що в еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 285765 грн. 96 коп.

В січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним кредитний договір № 935/2-063 від 29 жовтня 2007 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 935/2-063 від 29.10.2007 року в розмірі 13714,45 доларів США, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 285765 грн. 96 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, а поданий ним зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ПАТ «Укрсоцбанк» в порушення вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України не надано документів, що підтверджують заборгованість боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Зокрема, банк документально не підтвердив видачу кредиту та часткове погашення кредиту, а надав лише розрахунок із зазначенням загальних сум. На думку апелянта, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати безспірними розмір заборгованості та суми штрафних санкцій і процентів, зазначених у розрахунку.

ОСОБА_6 посилається на те, що заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом виникла не лише з його, ОСОБА_6, вини, а внаслідок дії складних обставин - розгортання та загострення світової фінансово-економічної кризи у 2008-2009 роках та істотної зміни економічних умов в країні, що призвело до погіршення матеріального становища відповідача. Вказує, що зазнав втрати постійного доходу у національній валюті, необхідного для погашення заборгованості за кредитним договором, визначеному в іноземній валюті.

ОСОБА_6 вважає незаконним та необгрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні його зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору, враховуючи положення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_6 посилається на те, що під час укладення оспорюваного кредитного договору, він не був в повній мірі ознайомлений з умовами кредитного договору, у звя»зку з чим договір був укладений під впливом помилки, яка виникла через застосування банком нечесної підприємницької практики, оскільки банком не було повідомлено про всі істотні умови кредитного договору, кредитний договір містить дискримінаційні для споживача умови, що позбавило споживача в повній мірі надати оцінку кредитному договору, який він укладає.

ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з»явилися, про час і місце судового розгляду справи належним чином сповіщені, що документально підтверджено. Представником ОСОБА_6- ОСОБА_8 апеляційному суду надана письмова заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе слухати справу без участі позивача та її представника у судовому засіданні, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» апеляційну скаргу не визнала та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права. На підтвердження отримання та часткового погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором надала апеляційному суду у повному обсязі оригінал кредитної справи ОСОБА_6

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оригінал кредитної справи ОСОБА_6., обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ „Укрсоцбанк", суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору станом на 25.05.2015 року виникла обрахована у межах строків позовної давності заборгованість у розмірі 17592,14 доларів США, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 25 травня 2015 року складає т366564 грн. 79 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача з боржника ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з відсутності законних підстав для визнання кредитного договору недійсним, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на матеріалах справи і не відповідають вимогам закону.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

29 жовтня 2007 року між ОСОБА_6 та АКБ „Укрсоцбанк" укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/2-063, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення всіх траншів 24 жовтня 2022 року на умовах, визначених Договором кредиту.

Зазначені обставини в апеляційному суді відповідачем не спростовані.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/2-063 від 29 жовтня 2007 року щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, між сторонами укладений договір іпотеки, згідно якому в іпотеку надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 46,1 кв.м, заставною вартістю 372488 грн.

Відповідно до п. 1.2 укладеного кредитного договору кредитні кошти надані на поточні потреби.

Пунктом 4.1 укладеного кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, комісій, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період невиконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

Апеляційним судом встановлено, що 12 травня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанц» надіслана ОСОБА_6 досудова вимога щодо погашення заборгованості по кредиту та відсоткам в розмірі 10493,52 доларів США до 08 червня 2015 року.

Проте, ОСОБА_6 взяті зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на 25 травня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 17592,14 доларів США, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 25 травня 2015 року складає 366564 грн. 79 коп.

В матеріалах справи відсутні і не надані відповідачем апеляційному суду належні і допустимі документальні докази, які б спростували зазначену суму заборгованості.

Як встановлено апеляційним судом з оригіналу дослідженої кредитної справи ОСОБА_6, зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти в повному обсязі. На спростування факту отримання кредиту апелянтом не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного місячного зобов'язання згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування ними має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено апеляційним судом, останній платіж щодо погашення заборгованості по тілу кредиту ОСОБА_6 здійснений 12 листопада 2009 року, по відсоткам - 06.02.2012 року. Ці обставини в апеляційному суді відповідачем не спростовані.

Згідно ст. 6, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, істотними умовами кредитного договору є розмір грошових коштів, які надають позичальнику, а також розмір процентів, які останній зобов'язаний сплатити.

Особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту визначено Законом України „Про захист прав споживачів.

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин встановив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Положеннями ст. 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинений під впливом помилки. Згідно до ст. 230 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, вчиненого під впливом обману. Зазначені норми матеріального закону є імперативними і довільному та розширеному тлумаченню не підлягають. Відтак, обман і помилка є самостійними підставами для визнання правочину недійсним.

Згідно до положень ч. 1 ст. 230 ЦК України замовчування стороною існування наявності обставин, які мають істотне значення і можуть перешкоджати вчиненню правочину, є обманом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 229 ЦК України підставою недійсності правочину визначено істотні обставини, якщо особа помилилася щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використовувати за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

При цьому нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсними окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, за умови, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Проте, перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом не встановлено у цивільній справі і не виявлено при дослідженні оригіналу кредитної справи наявності належних і допустимих документальних доказів, які б переконали апеляційний суд в існуванні зі сторони позивача нечесної підприємницької практики або несправедливих умов договору. В матеріалах цивільної справи і у кредитній справі відсутні також і докази, що при укладенні кредитного договору відповідач діяв під впливом помилки, яку не розумів і не усвідомлював.

Згідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому під час розгляду спору в суді доказуванню підлягає не лише сам по собі факт порушення норм матеріального права, зокрема і в сфері договірних правовідносин під час укладення договору, а підлягають встановленню обставини доведеності порушення законних прав позивача, їх істотності та з'ясування, в чому саме полягає порушення його законних прав.

Аналіз тексту Договору відновлювальної кредитної лінії № 935/2-063 від 29 жовтня 2007 року дає підстави стверджувати, що в договорі зазначено найменування та місцезнаходження кредитодавця АКБ «Укрсоцбанк» в особі Начальника відділу роздрібного обслуговування малого та середнього бізнесу управління роздрібних продаж Чернігівської обласної філії АКБ Укрсоцбанк» Шемет О.В., яка діє на підставі Статуту, Положення про Чернігівську філію та Довіреності від 27 березня 2007 року; чітко визначені кредитні умови - зокрема, зазначено, що банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 10000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку грошові кошти (кредит) та сплатити плату за кредит. Сторони також погодили, що видача траншів кредиту на цілі, зазначені в п. 1.2 Договору, проводиться після укладення договорів, вказаних в п. 1.3 та пп. 3.3.3. Договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_2 в Чернігівській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в ЧОФ АКБ «Укрсоцбанк» в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на підставі видачі кредиту (відповідного траншу кредиту) на підставі письмової заяви позичальника.

Пунктом 1.1.1. договору визначено строк кредитування та повернення кредиту - позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 24 жовтня 2022 року.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що нараховування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360», де «факт» - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Статтею 3 кредитного договору передбачені права та обов'язки сторін, зокрема, пунктом 3.4.1. надано позичальнику право дострокового погашення кредиту, а також пунктом 3.3.3. застрахувати предмет застави (іпотеки) на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк дії договорів застави (іпотеки).

Статтею 4 договору встановлено відповідальність сторін. Також згідно умов договору його сторони передбачили та погодили, що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни економічної ситуації у кредитно-фінансовій системі України, кон»юктури ринку грошових ресурсів на Україні, в тому числі внаслідок прийняття органами державної влади України та/або органами місцевого самоврядування нормативно-правових актів (рішень), що прямо або опосередковано впливають на стан грошового (кредитного) ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету чи іншого повноважного колегіального органу АКБ «Укрсобанк».

Підписавши договір відновлювальної кредитної лінії, позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту, оскільки незмінність курсу гривні до іноземної валюти законодавчо не закріплена.

Розрахунок заборгованості, наданий ПАТ «Укрсоцбанк», в апеляційному суді позичальником не спростований ніякими належними і допустимими документальними доказами і у справі такі докази відсутні. Розмір заборгованості здійснений у межах строків позовної давності (а.с.93-94).

Окрім того, системний аналіз норм матеріального права, а саме ст. 99 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 192, ч 2 ст. 198, ч.ч.1, 2 ст. 524, ч.ч.2, 3 ст.533 ЦК України, ст. 3 ЗУ „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", положення Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" дає підстави стверджувати, що стягнення в іноземній валюті заборгованості та процентів, які не є фінансовою санкцією, на виконання боржником зобов'язань згідно кредитного договору, наданого в іноземній валюті, ґрунтується на вимогах закону.

Отже, апеляційний суд погоджується з тим, що в договорі відновлювальної кредитної лінії № 935/2-063 від 29 жовтня 2007 року зазначено необхідну інформацію про умови кредитування, передбачені як ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів», так і Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, в тому числі і щодо валюти кредитування. На спростування цих обставин відповідачем ніяких належних і допустимих документальних доказів не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що Банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних ОСОБА_6 Додатку № 1 до договору - заява на отримання кредиту позичальника фізичної особи - підприємця та Додатку № 2 - графік зниження ліміту заборгованості .

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом достовірно встановлено, що волевиявлення ОСОБА_6 на укладення кредитного договору на умовах та з урахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів, та отримання згідно умов договору саме доларів США, його згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджуються наявними в матеріалах справи фінансовими документами щодо систематичної сплати протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору.

Здійснюючи погашення кредиту ОСОБА_6 фактично підтверджував відсутність порушення його законних прав та інтересів саме при укладенні договору. Здійснення проплат по кредиту позичальником ОСОБА_6 припинено у лютому 2012 року.

Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього позичальник ОСОБА_6 фактично підтверджував своє ознайомлення і згоду з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги про необізнаність щодо всіх істотних умов договору відновлювальної кредитної лінії, що призвело до порушень прав споживача банківської послуги, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону на час його укладення, а тому наступні дії сторін, пов'язані з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору, зокрема і виплати чи невиплати позичальнику кредитних коштів не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2016 року у справі була призначена судово-економічна експертиза у цій спрві, проте у зв'язку з не проведенням ОСОБА_6 оплати за проведення експертизи у встановлений термін, справа повернута до суду першої інстанції без виконання експертизи.

Відповідачем ОСОБА_6 не надано суду доказів про те, що при укладенні оспорюваного договору та отриманні кредитних коштів він діяв не на свій розсуд та не за власним бажанням і не доведено, що його волевиявлення не було вільним та не було його власним розсудом.

Крім того, факт видачі ОСОБА_6 кредитних коштів підтверджується наданою банком випискою по особовому рахунку № НОМЕР_3 а період з 01.01.2007 року 26.12.2008 року, відповідно до якої:

- 31.10.2007 року - видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 31.10.2007 року в сумі 4000 доларів США (20200 грн.);

- 02.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 02.11.2007 року в сумі 1000 доларів США (5050 грн.);

- 05.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 05.11.2007 року в сумі 1000 доларів США (5050 грн.);

- 09.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 09.11.2007 року в сумі 500 доларів США (2525 грн.);

- 12.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 12.11.2007 року в сумі 500 доларів США (2525 грн.);

- 14.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 14.11.2007 року в сумі 700 доларів США (3535 грн.);

- 16.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 16.11.2007 року в сумі 300 доларів США (1515 грн.);

- 20.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 20.11.2007 року в сумі 400 доларів США (2020 грн.);

- 26.11.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 26.11.2007 року в сумі 600 доларів США (3030грн.);

- 03.12.2007 року видано кредит по договору № 935/2-063 від 29.10.2007 року згідно листа-заявки від 03.12.2007 року в сумі 1000 доларів США (5050 грн.).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд керуючись ст. 303 ЦПК України, враховує, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним та правильно встановив, що при укладенні договору сторони досягли безспірної згоди щодо визначених законом істотних умов договору, а саме розміру та виду валюти кредитних коштів, а також щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, а зазначені обставини в належний спосіб не спростовані, як це визначено ст. 60 ЦПК України.

Виходячи з викладененого, апеляційний суд визнає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Судом правильно визначені існуючі між сторонами правовідносини, їм дана вірна юридична оцінка. Передбачені законом підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: