Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/271/16-ц

Провадження №2/377/158/16

19 травня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Прокопенко Р.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

14 квітня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 64. Від спільного шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_3, 13 квітня 2015 року. Причиною звернення позивачки з даним позовом про розлучення з відповідачем стало те, що з 14 січня 2015 року вони припинили шлюбні відносини, припинили вести спільне господарство, почали проживати окремо, внаслідок чого шлюб носить формальний характер.

У судове засідання позивачка та відповідач не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 05 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 05 липня 2014 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 64. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач, мати позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи.

Як вбачається із змісту позовної заяви, з 14 січня 2015 року сторони повністю припинили між собою шлюбні стосунки, стали проживати окремо, вели окремо господарство, в кожного свій окремий бюджет. Дитину позивачка народила, коли вже жила окремо від свого чоловіка. Весь цей час вони не підтримували сімейні стосунки. Після народження дитини чоловік тільки декілька разів бачив дочку, але належної уваги до піклування та виховання дитини не появляв. Внаслідок вищевказаної причини фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем та такого відношення відповідача до їхніх взаємовідносин і дитини, позивачка прийшла до такого кроку як офіційне розлучення. Дочка залишається проживати разом з позивачкою. З метою матеріального забезпечення дитини позивачка зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, які отримує на даний час за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сімї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, питання поділу майна, набутого за час шлюбу, сторони будуть намагатися вирішувати за обопільною згодою.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 5 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 64.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище дружини ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька