АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8231/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Саадулаєва А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 80000 грн. середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 30 жовтня 2013 року по 30 червня 2014 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у трудових відносинах, 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звільнена за власним бажанням, проте у день звільнення трудової книжки їй не видали.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 81082,62 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що трудова книжка одночасно із іншими документами відносно ОСОБА_2 була надана на вимогу слідчих правоохоронних органів, що передувала події звільнення, у зв»язку із чим відсутня вина підприємства у своєчасній невидачі трудової книжки. Посилається на безпідставне застосування судом Закону України «Про захист персональних даних» щодо характеристики дій підприємства при наданні слідчим органам трудової книжки у зв»язку із їхньою діяльністю з розслідування кримінального правопорушення відносно ОСОБА_2 Посилається на недоведеність обставини неможливості працевлаштування, що є обов»язковою підставою для покладення відповідальності за затримку у видачі трудової книжки, зокрема з урахуванням того, що ОСОБА_2 перебуває у розшуку.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13 січня 2015 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Проте, розпочавши процедуру апеляційного провадження та будучи обізнаним про наявність судового провадження, відомостей про зміну адреси не надав.

На підставі ст.ст. 77, 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у трудових відносинах, ОСОБА_2 працювала на посаді головного бухгалтера підприємства.

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_2 від 15 жовтня 2013 року, остання 09 жовтня 2013 року засобами поштового зв»язку направила на адресу підприємства заяву про звільнення. У заяві від 15 жовтня 2013 року просила направити трудову книжку поштою за адресою: АДРЕСА_1. Направлення заяви від 15 жовтня 2013 року та її вручення роботодавцю 21 жовтня 2013 року підтверджено описом вкладення та зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Наказом №219-К від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

При цьому, 23 жовтня 2013 року на адресу ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України надійшов лист від Головного слідчого управління МВС №13/9/1-8384д, відповідно до якого старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Шевців В.М. на підставі ст.93 КПК України, у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження №0000345 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 та ч.2 ст.361 КК України, надати невідкладно оригінали особової справи (в тому числі трудової книжки) ОСОБА_2

ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України супровідним листом №01.15/4482 від 08 листопада 2013 року під розписку на копії цього листа, у цей же день, вручив, зокрема, оригінал трудової книжки ОСОБА_2 старшому слідчому Шевців В.М.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у порушення ст.ст. 47, 235 КЗпП України в день звільнення не видав ОСОБА_2 трудову книжку та не направив її поштовим відправленням за адресою, зазначеною в заяві, при цьому, слідчий орган не вправі був без ухвали слідчого судді, постановленої в порядку глави 15 розділу ІІ КПК України, отримувати трудову книжку, яка містить конфіденційну інформацію.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Частиною 4 ст.235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п-п.2 п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім»я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв»язку з цим винагороди.

Згідно із п.8 ч.1 ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця базі персональних даних.

Частиною 1 ст.132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.ч. 1, 2 ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підстав ухвали суду.

Відтак, судом першої інстанції вірно установлено, що позивач у зв»язку із відсутністю на робочому місці у день звільнення, просила направити трудову книжку поштовим відправленням рекомендованим листом, проте відповідач у порушення вимог чинного законодавства трудову книжку ОСОБА_2 не направив.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Направлення трудової книжку на адресу старшого слідчого органів внутрішніх справ Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справі України для вчинення процесуальних дій в межах кримінального провадження за відсутності ухвали слідчого судді або суду, дає підстави уважати про невидачу працівнику трудової книжки з вини роботодавця, оскільки сам по собі лист слідчого не є належною правовою підставою вилучення цього документу.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вимушеного прогулу у зв»язку із відсутністю у відповідача трудової книжки, відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За змістом ст.24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров»я та інші документи.

Відтак, неможливість подати трудову книжку є перешкодою для укладення трудового договору, що, в свою чергу, має наслідком порушення трудових прав особи.

Посилання в апеляційній скарзі на факт проведення розшуку стосовно позивача висновків суду не спростовують, оскільки розшук має на меті встановлення місцезнаходження підозрюваної особи, що само по собі не виключає право особи на реалізацію її права на працевлаштування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов