АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5446/16 Справа № 205/7532/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Романюк М.М.
27 липня 2016 року м. Дніпро
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 05 вересня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. З 02 вересня 2006 року до 18 листопада 2014 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач вже фактично не є членом її сім`ї і позивач не бажає, щоб він мешкав в її квартирі, просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме - квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 12 180 грн.

Відповідач у грудні 2015 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилався на те, що з часу придбання спірної квартири він, як член сім`ї, разом з донькою з дозволу ОСОБА_2 вселився в квартиру і проживав разом із сім`єю. На теперішній час ОСОБА_2 своїми діями позбавила його можливості користуватися спірною квартирою. На початку 2015 року в наслідок постійних сварок він був змушений тимчасово піти з квартири, а коли в середині березня 2015 року вирішив повернутися та прийшов зі своїми ключами, то потрапити до помешкання не зміг, оскільки з внутрішнього боку квартири був вставлений колюч. Аналогічні спроби повернутися до квартири не дали результатів. З урахуванням зазначеного просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його у спірну квартиру та зобов'язати ОСОБА_2 передати йому ключі від вхідних дверей квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 11 квітня 2016 року та додатковим рішенням від 20 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов задоволено та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, а задовольняючи вимоги ОСОБА_4 - з обґрунтованості та законності.

З даним висновком погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Судом встановлено, сторони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, власником якої, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2006, є позивач.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано

Згідно ч.1, 4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки ОСОБА_4 зареєстрований у спірній квартирі та вселився до квартири з дозволу колишньої дружини яка є її власником, приймаючи до уваги, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнала, що позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості вільного доступу до квартири через її дії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням того, що позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, посилаючись на норми ст.116 ЖК України, а вимоги даної норми закону стосуються виселення, за певних умов, приймаючи до уваги відсутність доказів систематичного порушення ОСОБА_4 правил мирного співжиття та відсутність доказів ігнорування вчинених до нього заходів впливу зі сторони працівників поліції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Крім того, нормами діючого житлового законодавства передбачено підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, це відсутність певній час без поважних причин та вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або приміщення. З урахуванням того, що відповідач не проживає у спірній квартирі у зв'язку з тим, що між ними склалися неприязні стосунки, тобто з поважної причини, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

Посилання апелянта на те, що замки у дверях квартири змінила після рішення суду про відсутність у ОСОБА_4 права на спірну квартиру не може бути прийнята до уваги, оскільки відсутність у нього права власності на частку квартири не порзбавляє його права користування спірною квартирою.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 11 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна