У Х В А Л А

05 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: представника заявника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду від 14 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Кузнецовського міського нотаріального округу; про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 14 липня 2016 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; постійного проживання заявника разом із ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалась на її незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

На її обґрунтування зазначала про помилковість висновку суду щодо виникнення цивільно-правового спору з приводу заявлених нею вимог, оскільки спірних відносин з приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу не існує і не може існувати. При цьому суд не взяв до уваги та залишив без належної правової оцінки те, що нотаріус письмово відмовила заявнику в прийнятті спадщини і радила звернутися до суду саме з питань встановлення факту прийняття спадщини, а не пропуску строку на її прийняття.

Переконана, що такі твердження суду суперечать роз'ясненням п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", де вказано про розгляд заяв про встановлення факту щодо прийняття спадщини в порядку окремого провадження. Крім того, такі роз'яснення аналогічні п.п. 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

Вважаючи, що помилковість висновків суду призвели до залишення заяви без розгляду, а тому унеможливили захист її прав, оскільки іншого способу захисту законом не визначено, просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що між заявником та нотаріусом виник процесуальний спір через відмову останнього вчинити нотаріальні дії з оформлення спадщини на користь ОСОБА_1

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення фактів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 1-3).

Підставою для звернення до суду була відмова приватного нотаріуса Кузнецовського міського нотаріального округу, що оформлена листом вих. №185 від 02.06.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджували би факт прийняття спадщини після смерті зазначених осіб (а.с. 13).

Тобто усіх необхідних документів для посвідчення безспірних фактів у нотаріуса не було.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як передбачає п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України "Про нотаріат", не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України "Про нотаріат", на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Пунктом 1 глави 13 розділу І "Загальні положення" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, встановлено обов'язок нотаріуса відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з п. 3 цієї глави 13 та ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З пункту 4.14 глави 10 розділу ІІ "Порядок вчинення окремих нотаріальних дій" зазначеного Порядку видно, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус серед іншого обов'язково перевіряє зокрема і факт прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб.

Частина 1 ст. 256 ЦПК України наводить перелік справ про встановлення фактів, які підлягають до розгляду судом.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому п. 2 своєї постанови від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", вбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

За таких обставин, відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину законом та рекомендуючи їй звернутися до суду за встановленням факту, що має юридичне значення, приватний нотаріус Кузнецовського міського нотаріального округу виходив з ненадання всіх необхідних документів для вчинення відповідної нотаріальної дії, тобто діяв у межах своїх законних повноважень.

При цьому сама по собі форма відмови хоча і вчинена всупереч закону - замість винесення нотаріусом постанови заявнику було надано лист-відповідь, однак лише з формальних міркувань не може бути обґрунтованою підставою для оскарження рішення, дії чи бездіяльності нотаріуса.

Окрім того, норми ч. 1 ст. 11 ЦПК України вказують про розгляд судом цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто заявник, скориставшись правом диспозитивності цивільного судочинства, звернулася до суду за встановленням факту, що має юридичне значення, у передбаченому законом для вирішення таких справ окремому провадженні.

Як убачається, при вирішенні процесуального питання суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали і повернення справи для продовження розгляду відповідно до п. 4 ст. 311 ЦПК України є порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду від 14 липня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Головуючий: Судді: