Справа № 297/1025/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

встановив:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю ОСОБА_2 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № МКН0А+02004641 від 13 лютого 2012 року в розмірі 19 533, 03 гривень. Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № МКН0А+02004641 від 13 лютого 2012 року ОСОБА_1 виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу. Відповідач згідно умов Договору отримав від позивача у платне користування автомобіль марки Shanghai Maple, модель SMA 7181 С81, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: LJU7744S37S015490, реєстраційний номер: АЕ8504ЕС та зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та в розмірі, встановлених графіком лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань за договором фінансового лізингу, станом на 31 березня 2016 року його заборгованість перед банком за фактичний строк користування предметом лізингу складає 19 533, 03 гривень. В звязку з цим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в їх користь заборгованість у вищевказаному розмірі за договором фінансового лізингу № МКН0А+02004641 від 13 лютого 2012 року та судові витрати по справі.

За зустрічним позовом ОСОБА_1, він просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 13.02.2012 року та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично сплачені платежі в розмірі 152 142, 70 гривень. Зустрічний позов мотивовано тим, що умови укладеного договору є несправедливими та такими, що обмежують права позивача як споживача, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін договору, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду позивача. Позивач вважає договір фінансового лізингу нікчемним зокрема тому, що він нотаріально не посвідчений. Разом з тим, в оспорюваному договорі не обумовлені умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання його умов лізингодавцем розірвати договір з ініціативи лізингоодержувача та ставити питання щодо відшкодування шкоди. Також оспорюваним договором не передбачено право лізингоодержувача відмовитися від оспорюваного договору в односторонньому порядку в разі прострочення передачі предмета лізингу понад 30 днів та вимагати у зв'язку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої відмови, тоді як ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача на відмову від договору в таких випадках та відшкодування збитків. У звязку з наведеним, позивач ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично сплачені лізингові платежі в розмірі 152 142,70 грн.

Представник позивача по первісному позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі представника банку, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує (а. с. 22). Копію зустрічного позову та повістку про виклик до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак жодних заяв чи заперечень на зустрічний позов від них до суду не надходило (а. с. 56).

Відповідач по первісному позову ОСОБА_1 в судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а. с. 59).

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої просить розглянути дану справу без його участі, просить відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний позов (а. с. 65). Також подав заперечення проти первісного позову. Заперечення мотивоване тим, що ствердження ПАТ КБ «ПриватБанк», що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за договором фінансового лізингу є такими, що не відповідають дійсності, так як на підтвердження наведеного позивач представив складений ним же розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу, який не може вважатись належним доказом наявності заборгованості у відповідача, оскільки такий є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача і не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, вважає договір фінансового лізингу недійсним, так як він в порушення вимог законодавства не був нотаріально посвідченим (а. с. 60-64).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) .

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № МКН0А+02004641 від 13 лютого 2012 року, надав свою згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу (а. с. 9).

Як вбачається з акту приймання-передачі від 02 березня 2012 року ОСОБА_1, будучи лізингоодержувачем, отримав у платне користування від ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль марки Shanghai Maple, модель SMA 7181 С81, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: LJU7744S37S015490, реєстраційний номер: АЕ8504ЕС (а. с. 9).

Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ст. 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. А відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Разом з тим, за змістом ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливі умови визначені ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а ч. 4 даної статті передбачає, що перелік даних несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Суд вважає несправедливими наступні умови укладеного договору фінансового лізингу: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору пункт 2.8.4.4.3 Умов та правил надання банківських послуг (порушення п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором пункти 2.8.4.9.4., 2.8.4.9.6., 2.8.4.9.12. Умов та правил надання банківських послуг (порушення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається пункт 2.8.4.6.3.3. Умов та правил надання банківських послуг (порушення п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі пункти 2.8.4.4.7., 2.8.4.12.2. Умов та правил надання банківських послуг (порушення п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору пункт 2.8.4.3.3. Умов та правил надання банківських послуг (порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що при укладенні договору фінансового лізингу № МКН0А+02004641 від 13 лютого 2012 року не були дотримані вимоги законодавства щодо необхідності нотаріального посвідчення такого договору, такий містить несправедливі умови, у звязку з чим даний договір слід визнати недійсним.

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, оспорюваний договір фінансового лізингу є недійсним з моменту його вчинення 13 лютого 2012 року.

Згідно виписки про погашення кредиту за період з 13 лютого 2012 року по 28 жовтня 2015 року № 2510889 від 28.10.2015 року, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», з моменту укладення договору фінансового лізингу ОСОБА_1 всього сплатив лізингових платежів на суму 152 142,70 гривень (а. с. 45).

З урахуванням вищенаведеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 фактично сплачені останнім лізингові платежі в розмірі 152 142,70 гривень.

У звязку з наведеним суд вважає зустрічні позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», з ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути в користь держави судовий збір, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за вимогу немайнового характеру про визнання недійсним договору в розмірі 551, 20 гривень та за вимогу майнового характеру про стягнення коштів в розмірі 1 відсотка ціни позову відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», що становить 1521, 40 гривень.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 220, 799, 806 ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. 18, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 6 ЗУ «Про судовий збір», ст. ст. 57-60, ст. 88, ч. 2 ст. 197, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

В задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задоволити повністю.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № MKH0A+02004641 від 13 лютого 2012 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму фактично сплачених лізингових платежів в розмірі 152 142 (сто пятдесят дві тисячі сто сорок два) гривні 70 копійок.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь держави судовий збір в розмірі 2072 (дві тисячі сімдесят два) гривні 60 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_4.