У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Леванчука А.О.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Запорізької міської ради, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Запорізької міської ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ПівнякОлександр Сергійович, про визнання факту недієздатності, визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності за законом на 7/10 частин жилого будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. До участі у справі в якості правонаступника було залучено ОСОБА_6, позовні вимоги якого були обґрунтовані тим, що він є спадкоємцем ОСОБА_10 за заповітом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на 7/10 частин жилого будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання заповіту, складеного на ім'я ОСОБА_6 недійсним, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 1999 року до 2013 року вона проживала сумісно однією сім'єю з ОСОБА_10, шлюб між ними було зареєстровано 23 лютого 2009 року. В будинку АДРЕСА_1, частина якого є предметом спору, вона проживала з 2003 року. 22 серпня 2013 року ОСОБА_10 складено заповіт, за яким все своє майно він заповів ОСОБА_6 Позивач за зустрічним позовом просила визначити факт недієздатності ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати оспорюваний заповіт недійсним з тих підстав, що спадкодавець ОСОБА_10 на момент укладення заповіту виявляв ознаки недієздатності обтяжені його хворобливим станом через вживання тяжких наркотиків, визнати за нею право власності на 7/10 частин жилого будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Заповіт складений ОСОБА_10 22 серпня 2013 року на користь ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 4386 визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 проситьрішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісних вимог ОСОБА_6 та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7, апеляційний суд, виходив з положень ст. 225, ч.ч. 1, 2 ст. 1234, ч. 1 ст. 1235, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, дійшовши висновку про те, що на момент складання заповіту ОСОБА_10 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, при цьому взявши до уваги акт судово-психіатричної експертизи № 698 від 01 грудня 2014 року.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням народного суду Шевченківського району м. Запоріжжя від 20 квітня 1967 року (а.с. 11, т. 1) визнано право особистої власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_12 та виділено в натурі їй частину будинку.

Відповідно до договору про зміну ідеальних часток у загальному жилому будинку власників від 04 липня 1972 року (а.с. 10, т. 1), ОСОБА_12 належить не 1/2 частина будинку АДРЕСА_1, а 7/10 частин будинку.

Згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, виданого 02 жовтня 2012 року, його батьками зазначені: батько - ОСОБА_11 та мати - ОСОБА_12 (а.с. 6, т. 1)

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 померла, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданого 25 жовтня 2013 року (а.с. 7, т.1).

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується повторним свідоцтвом про його смерть від 13 серпня 2013 року (а.с.5, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 23 лютого 2009 року (а.с. 89, т. 1), ОСОБА_10 з 23 лютого 2009 року перебував у шлюбі з ОСОБА_7

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2013 року (а.с. 9, т. 1) ОСОБА_10 надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом двох місяців з дня набрання чинності судовим рішенням.

22 серпня 2013 року ОСОБА_10 було уповноважено ОСОБА_6 бути його представником з усіх питань, пов'язаних з оформленням спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 матері - ОСОБА_12 де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_11, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось; підготувати документи для продажу та продати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; а також бути представником в органах РАЦСу з питань отримання свідоцтва про смерть (а.с. 52, т. 1). Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4384.

22 серпня 2013 року ОСОБА_10 було складено заповіт, яким на випадок його смерті призначено спадкоємцем всього майна, яке на день смерті виявиться йому належним, ОСОБА_6 Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4386 (а.с. 129, 132, т. 1).

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. від 21 листопада 2013 року № 765/02-31 відмовлено ОСОБА_10 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_11, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну частку житлового будинку та належності її ОСОБА_12, а також неможливості встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_11 після померлої ОСОБА_12 (а.с 13, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 23 січня 2014 року (а.с. 90, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зі змісту акта судово-психіатричної експертизи № 698 від 01 грудня 2014 року, складеного КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької міської ради, вбачається, що ОСОБА_10, 1968 року народження, в період складання заповіту 22 серпня 2013 року виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин (алкоголь, опіоїди) синдром залежності від опіоїдів, ускладнений цирозом печінки. Ступінь психічних розладів в період складання заповіту 22 серпня 2013 року був такий, що суттєво впливав (обмежував) його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 22-33, т. 2).

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_10 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Однак, апеляційний суд, поклавши в основу свого рішення зазначений вище акт експертизи про те, що порушення психічної діяльності ОСОБА_10 в момент складення ним заповіту істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, дійшов висновку про його тимчасову недієздатність і визнав заповіт недійсним.

Зазначений правовий висновок не відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 23 жовтня 2013 року № 6-109цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з цим, апеляційний суд, відступаючи від правової позиції щодо застосування норми права, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-109цс13, жодним чином не обґрунтував, чому саме він відступив від такого висновку, дослідивши лише письмові докази у справі і зробивши висновок про визнання оспорюваного заповіту недійсним.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки в порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України, суд першої інстанції, зазначаючи про фактичне прийняття ОСОБА_11 спадщини після смерті дружини - ОСОБА_12, не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи копіям довідок про реєстрацію місця проживання від 07 листопада 2011 року № 000320 ОСОБА_11 (а.с. 45, т. 1) та від 07 листопада 2013 року № 000321 ОСОБА_12 (а.с. 46 т. 1), не з'ясувавши при цьому належним чином коли саме був зареєстрований у спірному будинку ОСОБА_11, що має важливе значення для вирішення питання про фактичне прийняття останнім спадщини відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР, оскільки зі змісту зазначеної довідки (а.с. 45, т. 1) вбачається, що ОСОБА_11 знятий з реєстрації 13 серпня 2013 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, даних щодо його реєстрації (прописки) у спірному будинку матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував факт прийняття ОСОБА_11 спадщини після смерті ОСОБА_12, що є визначальним для вирішення спору.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
А.О. Леванчук
Г.І. Мостова