Справа № 510/198/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2016 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: звіт про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна; витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі; копії паспортів сторін; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5В; копія заповіту ОСОБА_3 на імя ОСОБА_6; копія технічного паспорту на житловий будинок № 37 по вул. 8 Березня в м. Рені Одеської області; копії рішень Ренійського районного суду Одеської області від 25.09.1987 р.; копія акту від 28.03.1991 р.; копія договору від 01.08.1991 р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2015р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її бабусі ОСОБА_3 належало:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями № 37, розташований по вул. 8 Березня в м. Рені Одеської області, який складається в цілому з : будинку житлового літ. А, загальною площею 71,90 кв. м., житловою площею 52,10 кв. м., підсобною площею 19,80 кв. м., літньої кухні літ. Б, прибудови літ. А1, вбиральні літ. В, Г, тамбур літ. а, погріб літ. б, огорожі 1, 2, 3, 4, 6, споруди - 5.

Право власності на будинок підтверджується: рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 25.09.1987 р. по справі № 2-199; рішенням Ренійської міської ради про введення будинку в експлуатацію від 29.03.1991 р. № 82; договором дарування від 01.08.1991 р., реєстр № 2769.

На випадок смерті ОСОБА_3 розпорядилася належним їй майном, 14.11.2011 р. залишила заповіт на імя ОСОБА_1, 21.06.2012 р. померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

У відповідний 6-місячний строк, позивачка (як спадкоємець за заповітом) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася, однак прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживала разом із спадкодавцем. Протягом строку, встанволеного для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляла, а отже фактично прийняла її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (правовстановлюючий документ, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно) на вищезазначений житловий будинок, про що 15.12.2015р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2, донька нині померлої ОСОБА_3, право позивача на успадкування майна за заповітом не оспорювала, не заперечувала щоб позивачка оформила на себе право власності на житловий будинок, про що надала суду відповідну заяву.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини з порушенням встановленого законом строку, однак на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею, після її смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, отже вважається таким, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_3 не було оформлено належним чином право власності на вказаний житловий будинок (відсутня державна реєстрація), а на теперішній час це неможливо зробити, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на житловий будинок, з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами № 37, розташований по вул. 8 Березня в м. Рені Одеської області, який складається в цілому з : будинку житлового літ. А, загальною площею 71,90 кв. м., житловою площею 52,10 кв. м., підсобною площею 19,80 кв. м., літньої кухні літ. Б, прибудови літ. А1, вбиральні літ. В, Г, тамбур літ. а, погріб літ. б, огорожі 1, 2, 3, 4, 6, споруди 5,

після смерті ОСОБА_3, померлої 21.06.2012 року.

Строк оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області: 10 днів - з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.І. Дудник