Справа № 444/2115/15-ц
Провадження № 2/444/63/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ житлового будинку в натурі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2007 року виданого на підставі рішення виконкому Жовківської міської ради від 30.08.2007 року № 445 позивач, ОСОБА_1 являється власником 34/100 частки будинку № 3 по вул. Св. Трійці в м. Жовква, також власником 66/100 згаданого будинку являється Відповідач.

Зазначає, що, займає наступні приміщення в даному будинку позначені в технічному паспорті на житловий будинок: цифрою 1-3 площею 3,7 кв.м.; цифрою 1-2 площею 5,9 кв.м.; цифрою 1-1 площею 5,0 кв.м.; цифрою 1-4 площею 20,4 кв.м.

В займаних приміщеннях позивачем здійснено ремонт. Всі інші приміщення в даному будинку займає Відповідач.

Вказує, що з недавнього часу сторони перебувають в неприязних стосунках, та не можуть домовиться з приводу спільного розпорядження, володіння та користування згаданим будинком. Просить позов задоволити.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив, просить відмовити в задоволенні такого. Крім того, подав суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи та вважає, що оскільки сам будинок зазнав технічних змін, перепланування, добудови та надбудови, то і відсутні підстави до поділу такого будинку, оскільки експертиза проводилася за даними технічного паспорта, а по факту тих приміщень які бажає виділити позивач не існує станом на сьогоднішній день.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з»сувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, щовідповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2007 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовківської міської ради від 30.08.2007 року № 445, ОСОБА_1 є власником 34/100 частки будинку № 3 по вул. Св. Трійці в м. Жовква.

Відповідно до копії рішення № 506 від 14.12.2000 року, виконавчий комітет Жовківської міської ради, вирішив зняти з балансу МВУЖКГ 66/100 частин житлового будинку № 3 по вул. Св. Трійці, загальною площею 70,6 кв. м і передав на обслуговування ОСОБА_2.

За змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, суд за клопотанням відповідача призначав у справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої ставились запитання про визначення розміру часток сторів у спірному майні, визначення наявності в натурі часток сторін які підлягають розподілу, визначення варіантів розподілу спірного будинковолодіння без врахування здійснених сторонами прибудов, надбудов.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 41, вбачається, що експертом проведено дослідження та згідно висновків запропоновано варіант розподілу житлового будинку. Також як вбачається із дослідницької частини висновку експерта, в такому зазначено, що під час огляду було встановлено, що в будинку було здійцснено перепланування, до будинку здійснено долбудови та надбудови кожним із співласників.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_3, пояснив, що у нього на виконанні була ухвала про проведення експертизи у даній справі з метою визначення варіантів поділу спірного будинковолодіння. За його клопотанням, судом було уточнено експертне дослідження та зазначено про небхідність при визначенні варіантів поділу не враховувати прибудови та надбудови, а тому дослідження було проведено по технічному паспорту, а не по фактичному будинковолодінні. Таким чином, при огляді будинковолодіння та дослідженні техпаспорта було встановлено, що план будівлі зазначений в технічому паспорті не відповідає фактичній споруді, а саме, приміщення 1-3, 1-2, 1-1 переобладнані. В приміщеннях 1-3 та 1-2 є домонтовані стіни, та здійснено надбудову над даними приміщеннями в другий поверх, а приміщення 1-1 взагалі не існує, воно є повністю охоплено обктом прибудови. Наголошує, що експертиза проведена по технічному паспорті, а не по факту. Добудови та реконструкції вчинено обома сторонами. Вказує, що позивачу виділити приміщення 1-3, 1-2, 1-1, є неможливим, оскільки фактично їх не існує, вони є змінені та реконструйовані.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у абз.1 п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Як вбачається з наявної у справі та дослідженої в судовому засіданні копії технічного паспорту на житловий будинок № 3 по вул. Св. Трійці у м. Жовква, виготовленого станом на 06.09.2007 року у житловому будинку в приміщеннях 1-3 та 1-2, самочинно збільшена житлова площа, домонтовані стіни, та здійснено надбудову, а приміщення 1-1 взагалі, не існує, воно є охоплено обктом з прибудовою.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

А відтак, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Така правова позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва», а також у постанові Вищого господарського суду України від 10 квітня 2013 року.

Суд також враховує, позицію Верховного суду України у справі № 6-130 цс 13 від 04.12.2013 року, правова позиція якої передбачає: у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що житловий будинок не може бути реально поділений між співвласниками, а тому, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, ІПН НОМЕР_1, паспорт КВ № 116584 в користь ОСОБА_2, який проживає та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 3456 грн. за проведення експертизи № 41.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий : Ясиновський Р. Б.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2016 року.