Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/750/16-ц Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання. Зазначала, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 09.08.1997 року, на даний час шлюб розірвано. Відповідач проживає окремо та має іншу сімю. Від спільного проживання вони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її повному вихованні та утриманні. На даний час дочка ОСОБА_5 є повнолітньою, однак продовжує навчання на 2 курсі у Вінницькому національному медичному університеті імені ОСОБА_6. Термін навчання до 01 липня 2021 року. Їх дочка навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу. Вона несе самостійно витрати, повязані з її навчанням: оплата проїзду, харчування, купівля одягу, канцелярського приладдя, підручників, проживання та інше. Відповідач після досягнення дочкою повноліття перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу дитині. Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, 14 травня 1998 року, в звязку із її навчанням, в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дочкою ОСОБА_5 23 років, а саме: до 14 травня 2021 року.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в звязку із її навчанням, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.06.2016 року і до досягнення дочкою ОСОБА_5 23 років, а саме: до 14.05.2021 року. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог або ухвалити рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 аліменти в розмірі 50 грн. щомісячно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 навчається у Вінницькому національному медичному університеті імені ОСОБА_6 на денній формі з 01.09.2015 року до 01.07.2021 року, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для покладення на відповідача обов'язку з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і можливості надання відповідачем матеріальної допомоги.

Однак із такими висновками повною мірою погодитись не можна, виходячи з такого.

Згідно зі с. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на отримання аліментів у зв'язку з навчанням і до досягнення нею 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача коштів, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи про те, що позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку відповідача, посилаючись на те, що вона утримує доньку, однак із матеріалів справи встановлено, що донька проживає окремо.

З будинкової книги вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, її дочка ОСОБА_3 була також зареєстрована за даною адресою, однак 05.09.2014 року була знята з реєстрації.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, а на даний час проживає в м.Вінниця.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 29 ЦПК України).

Зокрема, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 213-215, 316 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд не звернув уваги та не розмежував вимоги про стягнення аліментів на дитину (розділ ІІІ глава 15 СК України) та вимоги про стягнення матеріальної допомоги на повнолітню доньку, яка навчається (розділ ІІІ глава 16 СК України). Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі доньку сторін, а апеляційний суд, в силу наданих повноважень, позбавлений можливості усунути дане порушення вимог цивільного процесуального права, не з'ясував її думку щодо отримання аліментів на навчання від ОСОБА_1

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Однак, ОСОБА_3 не позбавлена можливості самостійно звернутися з позовом про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді