АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/65/16
Справа № 2-2066/11 Головуючий 1 інстанції: Іванова І.В.
Категорія: житлові Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про вселення у будинок №52-А по вул. Академіка Богомольця у м. Харкові, посилаючись на те, що колишня дружина після розірвання шлюбу не пускає його у будинок, іншого житла він не має.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали зустрічний позов до ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що з жовтня 1988 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі та мешкали разом. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 Під час сумісного проживання вони придбали житловий будинок №52-А по вул. Ак. Богомольця. Площа зазначеного будинку складає 36,6 кв.м., маються надвірні будівлі. Площа земельної ділянки, на якій розташовані будинок та надвірні будівлі складає 0,03 га. У липні 2007 року шлюбні відносини з відповідачем припинились та шлюб було розірвано. З липня 2007 року відповідач у вказаному вище будинку не мешкає.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 7 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, позов ОСОБА_6 задоволено, позивача було вселено у спірний будинок.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просили визначити порядок користування вищевказаним житловим будинком та земельною ділянкою, виділити у користування ОСОБА_5 на ? частину по житлових будівлях: в будинку А-1 житлову кімнату 1-4, площею 17,4 кв.м., ? частину кухні 1-2, площею 4,85 кв.м., разом по житловим приміщенням - 25,5 кв. м., вартістю 16340 грн.; по надвірним спорудам : ? частину тамбуру а1, ? частину тамбуру а2, ? частину льоху В, ? частину літньої кухні Д, ? частину гаражу Е, ? частину оглядової ями е, ? частину воріт з хвірткою №2, ? частину зливної ями №3, ? частину вимощення І, ? частину дворового водопроводу II, разом по надвірним на суму 12390,50 грн., усього на суму 28739,50 грн. ОСОБА_3 виділити у користування ? частину в житловому будинку А-1, ? частину кухні 1-2, ? частину кухні 1-1, надвірні споруди: ? частину тамбуру, ? частину ганку, ? частину льоху, ? частину літньої кухні, ? частину гаражу, ? частину оглядової ями, ? частину воріт з хвірткою, ? частину зливної ями, ? частину вимощення, ? частину дворового водопроводу, усього на суму 21105,50 грн. При такому визначенні порядку користування домоволодінням, не заперечували виплати компенсацію ОСОБА_5 у розмірі 10533 грн., ОСОБА_7 23853 грн. Також просили залишити у їх користуванні земельну ділянку площею 283,8 кв.м. та в особистому користуванні ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею під забудовою (приміщення 1-4) площею 22,8 кв м. та ОСОБА_7 частину земельної ділянки під забудовою (приміщення 1-3) площею 8,4 кв. м.

У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали свої позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що категорично заперечує проти отримання за ? частину вищевказаного будинку, яка належить йому на праві власності, грошової компенсації, оскільки іншого житла не має. Мається рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно до якого його вселили у даний будинок, а тому він має намір вселитися у будинок та мешкати у ньому.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у позові про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з відсутності технічної можливості для проведення такої дії.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними будівлями №52-А по вул. Ак. Богомольця у м. Харкові. При цьому відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2002 року подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 придбало у рівних частках кожний вказаний житловий будинок з надвірними будівлями (а.с.8 т.1).

21.11.2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали договір дарування частини житлового будинку, відповідно до якого подарували своїй доньці ОСОБА_5 з належної кожному з них ? частини житлового будинку ? частину, а ОСОБА_5 прийняла у дар ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель (а.с.9 т.1).

Таким чином, домоволодіння №52-А по вул. Ак. Богомольця у м. Харкові знаходиться у спільній частковій власності сторін, ОСОБА_5 належить ? його частина, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по ? частині кожному.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №5684 від 15.11.2012 року до складу будинку літ. А-1 з прибудовою літ.а входять два житлових приміщення, виділити у користування третьому співвласнику на 1/4 частку приміщень загальною площею 9,85 кв.м., в тому числі: житлове приміщення площею 5,8 м2, без проведення робіт з переобладнання (для перепланування приміщень), не виявляється можливим. Відповідно до ОСОБА_8 «Організація проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах», запропонувати переобладнання в приміщеннях житлового будинку літ. А-1, для улаштування третьої ізольованої житлової кімнати неможливо у зв'язку з зношеним станом конструктивних елементів.

Виходячи з архітектурно-планувального і конструктивного рішення житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. а та площ, що припадають на частки співвласників, з урахуванням фізичного зносу конструктивних елементів, визначити порядок користування будівлями та спорудами домоволодіння по вул. Академіка Богомольця, 52-А у м. Харкові між всіма співвласниками відповідно до їх часток у праві власності і згідно норм ДБН В.2.2- 15-2005 та ДБН В.3.2-2-2009, не надається можливим.

Враховуючи наведене, варіант користування земельною ділянкою відповідно до первісних ідеальних часток співвласників експертом також не надано.

Разом з тим експертом було запропоновано виділення у користування спірного житлового будинку вцілому позивачам у справі зі сплатою відповідачу компенсації.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з розясненнями, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.1992 року, така компенсація присуджується лише за згодою співвласника.

При цьому зазначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у

спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Враховуючи те, що відповідачу належить ? частина житлового будинку, відповідач проти виплати такої компенсації заперечував. При цьому посилався на відсутність іншого житла та його намір проживати у спірному будинку, що підтверджено і рішенням суду про вселення його у належну йому 1/4 частину будинку.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Крім того, судом апеляційної інстанції, за клопотанням представником позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_9 по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_8.

За результатами проведеної експертизи технічна можливість встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Ак. Богомольця, 52-А у відповідності до ідеальних часток співвласників з метою подальшого використання за цільовим призначенням у відповідності до вимог нормативно-правових актів відсутня; надати варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників не вбачається можливим, про що зазначено у висновку експерта №1765/3490 від 10.06.2016 року (т.2 а.с. 147-153)

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано наявність на території домоволодіння інших споруд, зокрема, літ.Д, яка може бути надана у користування відповідачу, судовою колегією не приймаються.

Із технічної документації на вказане домоволодіння вбачається, що будівля літ. Д це літня кухня, яка не може бути придатною для проживання та являє собою надвірну будівлю, а не жилий будинок.

Таким чином, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді