Справа № 750/3528/16-ц
Провадження № 2/750/1412/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

07 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить у порядку спадкування визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07 травня 2014 року померла його мати - ОСОБА_2, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 заповіла позивачу та ОСОБА_3, який помер 03 листопада 2011 року. У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 лютого 2016 року № 385/02-31 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру, у звязку з тим, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру, надано лише реєстраційне посвідчення, яке підтверджує факт реєстрації відповідного нерухомого майна за певною особою і є невідємною частиною правовстановлюючого документа, а тому не є належним документом, що підтверджує право власності спадкодавця.

Позивач у судове засідання подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07 травня 2014 року померла ОСОБА_2 (а/с 9), яка доводилася матірю позивачу.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі квартиру АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційного посвідчення від 19 грудня 1991 року, виданого Чернігівським обласним виробничим обєднанням технічної інвентаризації, кооперативна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в цілому в ідеальній частці за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі довідки № 4240 від 18.12.1991 року, виданої Жеком житлово-будівельних кооперативів про повністю виплачену квартиру (а/с 7).

Факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 на підставі вказаного вище реєстраційного посвідчення підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації від 27.01.2016 року № 188 (а/с 10).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт та все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях кожному (а/с 5).

ОСОБА_3 помер 03 листопада 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

У встановлений законом строк позивач звернувся до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 лютого 2016 року № 385/02-31 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, у звязку з тим, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру (а/с 6).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 384, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: