Справа № 318/540/16-ц
Номер провадження №6/318/49/2016
У Х В А Л А

"17" березня 2016 р. м.Кам'янка-Дніпровська

Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Комишньої Н.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1, зазначаючи, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/318/492/2014 від 14.10.2014 року, виданого К-Дніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.07.2014 р. і до повноліття дитини; виконавчого листа № 2-270 від 06.10.2015р., виданого Кам'янсько-Дніпровським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_4, 20.04.2001р.н., починаючи утримання з 06.03.2006р. до досягнення дитиною повноліття. 21.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по

виконавчому листу № 2/318/492/2014 від 14.10.2014 року. 13.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-270 від 06.10.2015р. Державним виконавцем 13.10.2015 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. Державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання рішення, а саме: направлено виклики про необхідність з'явитись до відділу 06.11.2014 р., 17.03.2015 р.; 15.09.2015р.; 20.10.2015р. для сплати боргу або наданням підтверджуючих документів про сплату; направлено запити для перевірки майнового стану боржника. Згідно відповідей, які надійшли на запити: РЦЗ- боржник на обліку не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує; ПАТ «Державний ощадний банк України»- зареєстрований рахунок. Згідно відповідей ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії-інформацію не знайдено; ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи- інформацію не знайдено; ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями не перебуває.; ДПС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - особу неможливо однозначно ідентифікувати. 06.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів та інших цінностей боржника. Згідно розрахунку загальна заборгованість станом на 01.10.2015 року складає: 25 853 грн. 47 коп. 11.01.2016 року державним виконавцем здійснено виїзд, щодо перевірки майнового стану боржника за адресою: с. Благовіщенка, вул. Леніна, 79 та встановлено, що боржник за зазначеною адресою не проживає

Державний виконавець Адамова С.В. просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1.

В судове засідання державний виконавець Адамова С.В. не з»явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Виходячи з наведеного, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону визначає підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Так, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

В своєму поданні державний виконавець посилаючись на ст. 6 вищезазначеного Закону зазначає, що громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у двох випадках:

- якщо діяють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2 ч. 1 ст. 6 Закону);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) (пункт 5 ч. 1 ст. 6 Закону).

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Таким чином, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" правом на звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України, державний виконавець наділений лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що узгоджується з пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", але при наявності обставин, що зазначені в пункті 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, підстави для звернення до суду з приводу тимчасового обмеження у державного виконавця відсутні.

Як вбачається з роз»яснень Верховного Суду України, наведених в листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», за змістом пункту 2 ч. 1 ст. 6 Закону, можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається із матеріалів справи, у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/318/492/2014 від 14.10.2014 року, виданого К-Дніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.07.2014 р. і до повноліття дитини; виконавчого листа № 2-270 від 06.10.2015р., виданого Кам'янсько-Дніпровським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_4, 20.04.2001р.н., починаючи утримання з 06.03.2006р. до досягнення дитиною повноліття.

21.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по

виконавчому листу № 2/318/492/2014 від 14.10.2014 року.

13.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-270 від 06.10.2015р.

13.10.2015 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Згідно розрахунку державного виконавця по виконавчому листу № 2/318/492/2014 від 14.10.2014 року, заборгованість по аліментам боржника станом на 01.10.2015 року складає: 5729 грн. 81 коп.

Згідно розрахунку державного виконавця по виконавчому листу 2-270 від 06.10.2015 року, заборгованість по аліментам боржника станом на 01.10.2015 року складає: 20123 грн. 66 коп.

Загальна сума боргу боржника по сплаті аліментів станом на 01.10.2015 р. складає: 25853 грн. 47 коп.

Судом встановлено, що в доданих до подання матеріалах є відповіді з РЦЗ - боржник на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує, яку отримано 04.02.2015 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10007/0232- є зареєстрований рахунок, яку отримано 05.02.2015 року.

Таким чином, з моменту отримання вищезазначеної інформації пройшов дуже тривалий час, за який майновий стан боржника міг істотно змінитися, а перед зверненням до суду державним виконавцем нових запитів до вищевказаних установ не надсилалось.

Згідно частини 8 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З матеріалів подання вбачається, що є відповіді з ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії-інформацію не знайдено; ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи- інформацію не знайдено; ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями не перебуває.; ДПС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб інформація відсутня, при цьому відсутні запити та відповіді від реєструючих органів щодо наявності у боржника нерухомого та рухомого майна, сільськогосподарської техніки та інше.

Таким чином, з поданих матеріалів вбачається, що перед зверненням до суду державним виконавцем проведені не всі дії направлені на з»ясування майнового стану боржника, що вказує на неповноту проведення виконавчих дій, а наявні в матеріалах справи відповіді не свідчать про факт ухилення його від виконання зобов'язань.

Державним виконавцем 11.01.2016 року складено акт про те, що за адресою: с. Благовіщенка, вул. Леніна, 79 боржник не проживає, місцезнаходження його невідоме, при цьому акт було складено без участі понятих, а запитів щодо з»ясування місцепроживання боржника державним виконавцем не робилось.

Крім цього, наявність письмових повідомлень про виклики державного виконавця, що маються в матеріалах подання, без підтвердження отримання їх боржником, не дає підстав вважати, що боржник був належно повідомлений про необхідність з»явитись на виклики до державного виконавця.

Згідно ст. 31 Закону україни «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В матеріалах справи відсутні підтвердження отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником та того, що боржнику взагалі відомо про відкрите виконавче провадження.

При розгляді заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Аналізуючи матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що в поданні державного виконавця йдеться лише про наявність боргових зобов'язань та що вони не погашені, а ні доводів, ні доказів, які саме дії свідчать про ухилення боржника від виконання цих зобов'язань та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, доведення яких є обов'язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, як в поданні так і в матеріалах справи немає.

З урахуванням наведеного, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Тягар доказування факту ухилення покладається на державного виконавця.

Враховуючи вимоги закону, наявність не виконаних зобов'язань не є достатньою підставою для обмеження боржника у його конституційному праві на свободу пересування. Вказані обмеження можуть бути застосовані як крайній захід впливу на боржника при доведеності як факту вчинення посадовими особами виконавчої служби передбачених Законом України "Про виконавче провадження" процесуальних дій з примусового виконання судового рішення, так і факту ухилення боржника і здійснення перешкод щодо примусового виконання судового рішення.

В висновках Верховного Суду України, що викладені в судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року зазначено, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З наведеного можна зробити висновок, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як один з найсуворіших заходів, що пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, виникає винятково лише у разі доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов'язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Отже, за таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення подання державного виконавця в зв»язку з недоведеністю факту ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду (судді), якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.І.Комишня