АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/1777/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Москаленко К.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В. Поліщук Н.В.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 до Національної компанії «Узбекістан Хаво Йулларі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна авіаційна служба України, про стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, у якому просять стягнути з Національної авіакомпанії «Узбекістан Хаво Йулларі» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі вартості авіаквитка в сумі 5754 російських карбованців за курсом НБУ станом на дату винесення рішення суду, втрачених доходів від підприємницької діяльності (упущеної вигоди) в розмірі 2494,05 грн., компенсації за скасований рейс у розмірі 600 Євро за курсом НБУ станом на дату винесення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 7000грн.; на користь ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 збитки у розмірі вартості авіаквитка в сумі 5754 російських карбованців за курсом НБУ станом на момент винесення рішення суду, компенсації за скасований рейс 600 Євро за курсом НБУ станом на дату винесення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 5000грн.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 придбала у представництва Національної авіакомпанії «Узбекістан Хаво Йулларі» два авіаквитка за маршрутом Київ-Ташкент-Київ на дати: 29 квітня 2015 року - 12.05.2015 року. 29 квітня 2015 року позивачі здійснили політ до м. Ташкент. Однак, 12.05.2015 року, прибувши до аеропорту в м. Ташкент за дві години до реєстрації, з'ясувалось, що рейс до м. Києва скасовано. У подальшому представниками авіакомпанії позивачам було запропоновано переоформити рейс на 13 травня 2015 року до м. Москви, за умови повної сплати вартості перельоту до м. Києва, на що позивачі погодились. 13 травня 2015 року позивачі здійснили політ до м. Москви, а 14.05.2015 з м. Москви до м.Києва, при цьому вартість двох авіаквитків оплатили за кошти, позичені у своїх знайомих. Прибувши до м. Києва, позивач через свого уповноваженого представника звернулась до відповідача з проханням компенсувати вартість авіаквитків з м. Москви до м. Києва, проте останньому було відмовлено та запропоновано звернутися до центрального офісу авіакомпанії Національної авіакомпанії «Узбекістан Хаво Йулларі» в м. Ташкент. Таким чином, позивач вважає, що своїми протиправними діями відповідач заподіяв позивачам матеріальних збитків та спричинив моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, переживаннях за те, як вчасно потрапити до Києва. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором перевезення, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи, а відтак - безпідставно відмовлено у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у квітні 2015 року ОСОБА_1 замовила через мережу Інтернет у представництва Національної авіакомпанії «УзбекістанХаво Йулларі» два авіаквитки на своє ім'я та ім'я своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 на рейс № НУ -741 сполученням Ташкент- Київ 12 травня 2015 року о 19 годині 30 хвилин.

12.05.2015 року рейс № НУ -741 сполученням Ташкент - Київ було скасовано та переоформлено на рейс № НУ- 605 13.05.2015 року сполученням Ташкент-Москва, про що представниками авіакомпанії Національної авіакомпанії «Узбекістан Хаво Йулларі» було складено відповідний акт №259 від 12.05.2015 року.

Як вбачається з вказаного акту позивачі погодились на рейс № НУ- 605 13.05.2015 року сполученням Ташкент-Москва та здійснили політ означеним рейсом до м. Москва.

14.05.2015 року о 13.25год. позивачі здійснили виліт з м.Москви до м.Києва.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1, вартість двох авіаквитків на рейс сполученням Москва-Київ вона оплатила за кошти, позичені у своїх знайомих у загальному розмірі 11508 російських карбованців.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення пасажирів здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умовами ст. 910 ЦК України визначено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 100 Повітряного кодексу України встановлено, що правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб'єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

З урахуванням вимог ст.100 Повітряного кодексу України, Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 11 лютого 2004 року № 261/2004 про запровадження загальних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, Регламенту Ради (ЄС) від 09 жовтня 1997 року №2027/97 про відповідальність перевізника у випадку інциденту, із змінами, внесеними Регламентом (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 13 травня 2002 року №889/2002, Монреальської конвенції 1999 року, Загальних умов перевезень пасажирів і багажу, встановлених Міжнародною асоціацією повітряного транспорту ("General Conditions of Carriage (passenger and baggage)", IATA), та резолюцій і рекомендованої практики Міжнародної асоціації повітряного транспорту (IATA) було розроблено Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 р. за №2219/22531.

Пунктами 1,2 розділу ІІ даних Правил встановлено, що ці Правила застосовуються до будь-якого міжнародного і внутрішнього перевезення пасажирів або багажу, яке здійснюється повітряним судном за плату або по найму, а також до перевезень повітряним транспортом, що здійснюються перевізником безкоштовно, до/з аеропортів, розташованих на території України. Ці Правила застосовуються до пасажира, який подорожує рейсом (рейсами) згідно з квитком.

Згідно з п.2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 р. за №2219/22531 квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов'язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Главою 8 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 р. за №2219/22531 встановлено, що квиток може бути пред'явлений перевізнику для повернення сплачених сум за частково або повністю не використане перевезення, якщо таке повернення дозволяється правилами застосування тарифів: до початку перевезення, або протягом усього строку чинності квитка для перевезення, або протягом 30 днів після закінчення строку чинності квитка для перевезення.

Повернення сум за невикористані квитки проводиться з дотриманням вимог правил застосування тарифів, встановлених перевізником.

Закінчення зазначеного у пункті 1 цієї глави строку не позбавляє пасажира права на пред'явлення перевізнику претензії відповідно до розділу XXVІII цих Правил.

Поряд з цим, розділом 15 даних правил встановлено, що перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього.

Перевізник повинен ужити всіх необхідних заходів для уникнення затримки в перевезенні пасажирів і багажу.

У разі дії надзвичайних обставин перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання.

В інших випадках перевізник або його агент з продажу зобов'язаний попередити пасажира про затримку або скасування рейсу не пізніше ніж за три години до початку реєстрації.

Положення розділу 16 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 р. за №2219/22531 застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено в перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами перевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення чи забронював рейс, який було затримано/перенесено перевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс, незалежно від причин.

Главою 3 розділу 16 даних Правил встановлено, що у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до пункту 2 глави 2 цього розділу та компенсацію відповідно до пунктів 5 та 6 глави 2 цього розділу. Пасажир має право на компенсацію, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: за два тижні до запланованого часу відправлення; або у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення і запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; або менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення і запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття.

Пунктами 3,4 глави 3 розділу 16 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 р. за №2219/22531 встановлено, що перевізник не зобов'язаний сплачувати компенсацію відповідно до пунктів 5 та 6 глави 2 цього розділу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія надзвичайних обставин або непереборної сили, яким не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів.

Доведення фактів інформування пасажира про правила та умови перевезення, порядок бронювання місць на рейсах, тарифи, такси (збори), про розклад та строки виконання рейсу покладається на перевізника, його агента з продажу, туристичного оператора та інших уповноважених організацій тощо за місцем укладання договору повітряного перевезення.

Одночасно, ст.19 Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, підписаної у Варшаві 12 жовтня 1929 року (Варшавська конвенція із змінами, внесеними в Гаазі в 1955 р.) перевізник несе відповідальність за шкоду, що сталася внаслідок запізнення при повітряному перевезенні пасажирів, багажу чи товарів.

З системного аналізу положень Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень та Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 р. за №2219/22531 вбачається, що саме перевізник відшкодовує пасажиру шкоду, яка сталася внаслідок скасування рейсу.

За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема, звернення позивачів до представництва Національної авіакомпанії «Узбекістан Хаво Йулларі» з приводу виплати компенсації за переліт авіарейсом Москва - Київ та відмови останнього у виплаті такої компенсації, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді