Справа № 372/1068/14-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/4446/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 04.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року скаржник ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, обґрунтовуючи її тим, що державним виконавцем було порушено вимоги чинного законодавства при її винесенні. Крім того з урахуванням того, що вона виконала постанову № 50557899 від 23.03.2016 року протягом 7 календарних днів з моменту її отримання, вважає, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є передчасною, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року скаргу задоволено повністю, визнано неправомірними дії державного виконавця Уманського РВ ДВС Уманського МУЮ Черкаської області Паливода О.П. щодо винесення постанови ВП №50557899 від 31.03.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 83120,35 грн. та скасовано дану постанову .

У апеляційній скарзі Уманський РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені скарги повністю, посилаючись на її необґрунтованість, незаконність, порушення судом норм процесуального права. Вважає, що державним виконавцем було чітко дотримано вимог ст. ст. 27, 31 ЗУ «Про виконавче провадження».

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Розглянувши матеріали скарги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що державним виконавцем не забезпечено виконання процедури, яка повинна передувати початку здійснення примусових дій щодо виконання судового рішення, зокрема в частині належного направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження, визначення часу для добровільного виконання боржником судового рішення, фактично судове рішення було виконано в межах строку добровільного виконання. Таким чином, підстави для початку примусового виконання рішення державним виконавцем були відсутні, а оскаржувана постанова винесена безпідставно.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам законодавства та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Встановлено, що скаржник звернулася до суду зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України та просила визнати неправомірними дії державного виконавця Уманського РВ ДВС Уманського МУЮ Черкаської області Паливоди О.П. щодо винесення постанови ВП №50557899 від 31.03.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 83120,35 грн. та скасувати дану постанову.

Встановлено, що 06.11.2014 року Обухівським районним судом Київської області було винесено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 кошти на користь ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 831203, 51 грн.

Встановлено, що 23 березня 2016 року постановою ВП № 50557899 державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області Паливода О.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» 831203,51 грн.

Державним виконавцем було направлено копію вказаної постанови боржникові ОСОБА_2 із дотриманням ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

07 квітня 2016 року солідарним боржником ОСОБА_5 на рахунок органу ДВС добровільно сплачено повну суму боргу за виконавчим листом, що підтверджується квитанцією.

08 квітня 2016 року боржником ОСОБА_2 було подано заяву про повне виконання судового рішення до Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується поштовими реєстрами.

В суді апеляційної інстанції представник « Укрсиббанку» зазначив, що банк оскаржує постанову про закриття виконачого провадження, оскільки рішення суду на сьогоднішній день не виконано, кошти сплачені боржниками зараховані на рахунок банку лише частково.

Згідно ч.2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій,передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження»за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції при розгляді скарги не витребував та не дослідив матеріали виконавчого провадження, не дослідив обставин щодо часу винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, які виносились окремо по кожному солідарному боржнику та часу отримання кожним з них вище зазначених постанов, початку перебігу строку щодо добровільного виконання рішення суду, та наявності заяв визначених ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому прийшов до передчасного висновку про те, що державний виконавець виніс неправомірну оскаржувану постанову.

Крім того суд першої інстанції в порушення вимог ст.386 ЦПК України розглянув скаргу у відсутності державного виконавця.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення скарги, без додержання зазначених норм процесуального права та встановленого законом порядку для їх вирішення, постановив обґрунтовану ухвалу.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також порушення норм процесуального права при її постановленні на думку колегії суддів, знайшли частково своє підтвердження при розгляді справи, а відтак, апеляційну скаргу, необхідно задовольнити частково, ухвалу - скасувати у відповідності до положень ст. 312 ЦПК України і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Головуючий:

Судді: