Справа № 297/1519/16-ц
У х в а л а

про відмову в забезпеченні позову

22 вересня 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю представника позивача за договором адвоката ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Берегівського районного суду з позовною заявою до Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» та концерну «Військессетменеджмент» Міністерства оборони України про видачу наказу про звільнення, проведення розрахунку, виплати вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, ОСОБА_2 згідно позовної заяви просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно відповідачів, а саме автонавантажувача (автокрана) 10-20Т-С (на базі автомобіля марки МАЗ-5337), 1989 року випуску.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав заяву про забезпечення позову та просив накласти арешт на майно відповідача, згідно позову - автонавантажувача (автокрана) 10-20Т-С (на базі автомобіля марки МАЗ-5337), 1989 року випуску, мотивуючи тим, що ДП Мукачівську ГРД мають намір ліквідувати з метою унеможливити виплатити заборгованість по заробітній платі.

Позивач ОСОБА_2 та представники відповідачів в судове засідання не зявилися.

Перевіривши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п. 1-3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, позивачем у позовній заяві не зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов. Тобто жодних доказів та обґрунтувань про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів, ним не наведено. Доказів ліквідації відповідача ДП Мукачівської ГРД немає.

Крім того, розмір суми заявлених вимог, які позивач просить стягнути з відповідача, повинна доводитися доказами та буде встановлюватися судом, а отже вимоги позивача ще не конкретизовані, у звязку з чим не можливо встановити, що вид забезпечення позову, який позивач та його представник просять застосувати, співмірний із заявленими позивачем вимогами.

Отже, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно відповідачів - автонавантажувач є необґрунтованою, безпідставною і в її задоволені слід відмовити.

Враховуючи, наведене, керуючись ст.ст. 151, 153, 209 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» та концерну «Військессетменеджмент» Міністерства оборони України, а саме автонавантажувач (автокран) 10-20Т-С (на базі автомобіля марки МАЗ-5337), 1989 року випуску - відмовити.

Копію ухвали негайно надіслати заявнику та заінтересованим особам.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3.