Справа № 203/3209/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 серпня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторони з 15 листопада 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2013 року сторони проживають окремого, спільного господарства не ведуть, причиною чого стали різні життєві погляди подружжя, відсутність взаєморозуміння, що негативно впливало на виховання дитини, яка наразі проживає з відповідачем. Майнових спорів між подружжям немає. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги свого довірителя підтримала, наполягала на задоволенні позову з викладених вище підстав.

Відповідач судове засідання по справі не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2008 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №1085 (а.с.6).

07 січня 2011 року у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_4, про що 01 лютого 2011 року в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №104 (а.с.5).

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовується матеріалами цивільної справи, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з літа 2013 року і більше не відновлювались, подружжя не підтримує достатньо тісних стосунків, проживає окремо з того ж часу, спільного господарства не веде, а спір про поділ спільного майна та утримання спільної дитини між подружжям відсутній. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя в сімї, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжить проживати з відповідачем.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Нормами ст.ст.24, 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24, 56, 104-106, 110, 112, 115 СК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 169, 197, 208, 212-215, Главою 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 15 листопада 2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1085, розірвати.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур