Єдиний унікальний номер 243/7507/15-ц Номер провадження 22-ц/775/654/2016
Головуючий в 1 інстанції Гусинський М.О.
Доповідач Азевич В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 005-04249-020411 від 02 квітня 2011 року. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначав, що відповідно до пункту 1.3 цього договору Банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 100 000,00 грн. та на день складання кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на картковому рахунку № НОМЕР_2 в сумі 1 900,00 грн. Станом на 12.06.2015 року відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 2 402,02 грн., яка складається з: тіло кредиту - 2 402,02 грн., прострочене тіло кредиту - 0,00 грн., заборгованість за відсотками - 0,00 грн., заборгованість за комісією - 0,00 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 402,02 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає, що станом саме на 12.06.2015 року за кредитним договором № 005-04249-020411 прострочена заборгованість складала загальну суму 2 402,02 грн.

Вважає помилковим висновок суду про те, що сплата відповідачем ОСОБА_1 05.02.2014 року заборгованості у сумі 352,00 грн. не може свідчити про відсутність боргу у подальшому.

Просив задовольнити позов повністю та покласти судові витрати на відповідача.

Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не з'явилися.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника банку.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.04.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 005-04249-020411 про надання кредиту шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000,00 грн. з лімітом - в сумі 1 900,00 грн. з використанням платіжної картки № НОМЕР_2.

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 12.06.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 2 402,02 грн.

При цьому суд вважав, що зазначений рахунок не містить жодних відомостей про сплату 05.02.2014 року ОСОБА_1 грошевих коштів за кредитною угодою.

Відповідно до письмового повідомлення ОСОБА_1 про заборгованість, надісланого ПАТ «Дельта Банк», станом на 05.01.2014 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 350,15 грн.

Згідно платіжній квитанції від 05.02.2015 року ОСОБА_1 сплатив ПАТ «Дельта Банк» 352,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 05.02.2014 року ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а після вказаної дати заборгованість відсутня.

З вказаним висновком суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника кредитної заборгованості та на підтвердження своїх вимог надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № 005-04249-020411 від 02.04.2011 року станом на 12.06.2015 року. (а. с. 7)

Відмовляючи у позовних вимогах, суд першої інстанції посилався саме на те, що зазначений розрахунок не містить жодних відомостей про сплату позичальником грошевих коштів за кредитною угодою.

Проте даний висновок не відповідає обставинам справи, оскільки колонка 17 (Платежі) розрахунку містить відомості про сплату сум за кредитом, в тому числі і про внесення плати 05.02.2014 року у сумі 352,00 грн. (графа 35 розрахунку).

Відомості у розрахунку співпадають з випискою по рахунку приватного клієнта №/0215, яка містить відомості про сплату відповідачем 352,00 грн. та наступні нарахування де остаточна сума боргу складає 2 402,02 грн. (а. с. 48 зворот)

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. ст. 58, 59 ЦПК України, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

Статтею. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, висновок суду про те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а після 05.02.2014 року заборгованість відсутня є помилковим та ґрунтується на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено п. 1.5 договору № 005-04249-020411 від 02.04.2011 року на відкриття поточного рахунку з використанням кредитної кратки та обслуговування платіжної кратки, кредитування Рахунку в межах Кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених Сторонами у цьому Договорі, та не потребує підписання угод до цього Договору.

Відповідно до п. 3.5 договору клієнт картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді Обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах. Обов'язковими складовими ОМП є частина погашення заборгованості, Овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов Тарифів до складу ОМП можуть включатися інші платежі.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач не виконував умови договору щодо погашення заборгованості, яка на момент звернення до суду складала суму 2 402,02 грн.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані обставини дають підстави для задоволення позовних вимог банку повністю, тому з відповідачі слід стягнути суму заборгованості у розмірі 2 402,02 грн. та витрати по сплаті судового збору відповідно до діючих положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

З матеріалів справи вбачається, що банк при зверненні до суду судовий збір не сплачував, оскільки на той час мав пільги щодо сплати судового збору - п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За апеляційне оскарження банк сплатив помилково судовий збір у розмірі 1 378 грн., проте потрібно було сплатити судовий збір у сумі 267,96 грн. - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону в редакції на момент подачі апеляційної скарги), а саме 1218 грн. (мінімальна зарплата) х 0,2 = 243,60 грн. х 110% = 267,96 грн. Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру на момент звернення банку до суду була встановлена у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Оскільки ціна позову складала 2 402,02 грн., тому ставка судового збору при поданні позову є мінімальною та становить 1218 грн. х 0,2 = 243,60 грн., а при апеляційному оскарженні - 243,60 грн. х 110% = 267,96 грн. Тому судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, а судовий збір у розмірі 267,96 грн. слід стягнути відповідача на користь банку.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п. 3, 314 ч. 2, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Словянськ Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 005-04249-020411 від 02 квітня 2011 року у розмірі 2 402 (дві тисячі чотириста дві) грн. 02 коп., яка складається з: тіло кредиту - 2 402,02 грн., прострочене тіло кредиту - 0,00 грн., заборгованість за відсотками - 0,00 грн., заборгованість за комісією - 0,00 грн., та витрати по оплаті судового збору на суму 267,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: