Справа №482/1610/14-ц 15.11.2016 15.11.2016 15.11.2016
Провадження №22-ц/784/2525/16
Справа №482/1610/14-ц Головуючий першої інстанції Демінська О.І.
Провадження №22-ц/784/2525/16 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У х в а л а

Іменем України

15 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участі:

- позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі ПАТ «Платинум Банк»)

про визнання кредитного договору недійсним та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Платинум Банк» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 03 грудня 2013 року на підставі заяви між ним та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника №4741/409СLAPS, за умовами якого Банк надав йому кредит на поточні потреби в розмірі 34762 грн. 80 коп. зі сплатою 12% річних за користування кредитом на строк до 21 грудня 2016 року.

ОСОБА_2 вказував, що Банком порушено вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, перед укладенням договору йому не була надана повна інформація про умови кредитування, в тому числі сукупної вартості кредиту, вартість послуг з оформлення договору кредиту, а також не надано графік погашення кредиту, інформації про страхові платежі,що є порушенням п.3.2,3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, кредитний договір містить несправедливі умови щодо дострокового розірвання договору банком за будь-яке порушення позичальником; відсутність відповідальності банку; не співмірність штрафних санкцій, а також незаконне включення до умов договору комісії за обслуговування кредиту.

Тому позивач вважає, що умови договору кредиту є не справедливими, порушують істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків споживача.

Посилаючись на наведене, положення ст. ст. 203,215,230 ЦК України ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив про визнання недійсним кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та стягнути з відповідача 1000000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника №4741/409СLAPS. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 отримав грошові кошти на поточні потреби в сумі 34762,80 грн. зі строком на 36 платіжних періодів із сплатою 12,00 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2016 року.

Відповідно умов вказаного договору він є змішаним та містить елементи різних договорів, як кредитного так і страхування.

Згідно п. 2.2. кредитного договору кредит надається в сумі, яку позичальник отримав у відділенні поштового звязку, збільшений на суму комісії за надання кредиту та суму страхової премії.

Умови договору містять відомості щодо періодів погашення кредитної заборгованості згідно з додатком 1, суми платежу (1 798 грн), його складових (сума заборгованості, проценти за користування кредитом, комісії з обслуговування кредиту), реальної процентної ставки за кредитом (78,21% річних), суми абсолютного значення подорожчання кредиту (35 898 грн. 85 коп.). Цим же договором визначено умови страхування позичальника за кредитом (розділ 3 договору), у тому числі щомісячний страховий тариф 0,42373%, суму одноразової страхової премії 5 302 грн. 80 коп.

Невідємною частиною укладеного сторонами кредитного договору є також і додаток №1 графік платежів до кредитного договору зі страхуванням життя позичальника від 03 грудня 2013 року, який також сторонами підписаний.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1, 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту оспорюваного договору, в ньому чітко викладені права та обов'язки сторін. Позичальник ознайомився з умовами і правилами надання банківських та страхових послуг, погодився з ними, про що свідчить підпис на кожній сторінці кредитного договору, заяві/анкеті позичальника, а також зміст заяви/анкети позичальника від 03 грудня 2013 року та кредитного договору, відповідно до яких він письмово підтвердив своє ознайомлення, усвідомлення та погодження з умовами кредитування та страхування.

Зміст договору містить повну інформацію про суму кредиту, дату його видачі та строк, на який він виданий, розмір відсоткової ставки за кредитом та порядок її нарахування і виплати, порядок та період погашення кредитної заборгованості згідно з Додатком 1 (а.с.9); суму щомісячного платежу, розмір якої визначений у 1 798 грн.; його складові ( сума заборгованості, проценти за користування кредитом, комісія з обслуговування кредитом); реальна процентна ставка за кредитом, яка визначена у 78,21% річних; сума абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 35 898 грн. 85 коп. Зміст цього договору також включає умови страхування позичальника за кредитом, в тому числі щомісячний страховий тариф 0,42373% та суму одноразової страхової премії 5 302 грн. 80 коп.та містить підписи сторін.

Крім того, зміст додатку №1, який є невідємною частиною укладеного кредитного договору, визначає умови кредитування, у тому числі містить інформацію для споживача про сукупну вартість кредиту та вартість всіх сукупних послуг, у тому числі послуг на страхування на виконання постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Визначення таких умов договору є вільним волевиявленням позичальника та було спрямоване на реальне настання, передбачених угодою наслідків..

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання угоди недійсною.

В той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на підстави і зміст заявленого позову.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 посилався на невідповідність п.п. «д» п.1.2 договору вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає сплату позичальником комісії за обслуговування кредиту та не містить конкретної та зрозумілої інформації які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, а компенсація сукупних послуг банку є незаконною. А тому, як зазначив позивач, це є нечесною підприємницькою діяльністю відповідача та відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 230 ЦК України підставою для визнання цієї угоди недійсною.

Зазначені позовні вимоги були підтримані позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 вказаного Закону кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-87цс12, правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Разом із тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Таким чином, із зазначених позивачем підстав може ставитися питання про застосування наслідків недійсності правочину в силу закону у звязку з його оспоренням та невизнанням іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач самостійно визначив предмет даного спору та в порядку встановленому ст.31 ЦПК України предмет або підставу позову не змінив.

Водночас, суд першої інстанції не розяснив позивачу право на зміну підстави позову та відповідні наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, як то передбачено ч. 4 ст.10 ЦПК України, однак це не вплинуло на правильність вирішення справи про яке було заявлено позивачем.

Посилання позивача на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору. До того ж, ця сума визначається шляхом однієї арифметичної операції, а саме множення суми щомісячного платежу на строк дії кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в умовах спірного договору окремих положень щодо зобовязань банку та його відповідальності, а також про те, що умови кредитного договору в частині дострокового погашення кредиту є несправедливими, внаслідок чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, теж не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки таке передбачено загальними нормами цивільного права, зокрема ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Не можна погодитись із посиланням апелянта на не надання банком інформації щодо послуг на страхування, оскільки таке на виконання постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 визначено у додатку № 1, який є невідємною частиною укладеного кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду.

З огляду на наведені обставини, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: