Справа № 308/3202/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сарай А.І., при секретарі Струтинська Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
В позові зазначила, що 19 вересня 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 156. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої, сприятливої, морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сімю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними остаточно припинено. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вона, як мати їхньої малолітньої доньки, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої доньки разом з нею. Вона постійно слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матірю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу.
Просить розірвати шлюб між нею і відповідачем ОСОБА_2, визначити місце проживання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею та після розірвання шлюбу змінити її прізвище з ОСОБА_3 на Драгун.
Позивачка в судове засідання не зявилася. Представник позивачки надіслала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.
Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.
За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що 19 вересня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 156, від якого у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з позивачкою.
Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивачка та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не бажає з відповідачем спільно проживати.
Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки.
Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.
Враховуючи, що донька сторін постійно проживає з позивачкою, а спору про її подальше місце проживання не виникає, місце проживання дитини слід визначити з матірю ОСОБА_1
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Беручи до уваги наведене, позовні вимоги позивачки в частині відновлення її дошлюбного прізвища слід задовольнити.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 1102.4 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 25, 56, 105, 110, 112, 113 СК України суд,
Позов задовольнити повністю.
Шлюб зареєстрований 19 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 156 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.
Визначити місце проживання дитини сторін доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_1.
Відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище Драгун.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.