Справа № 455/612/16 Головуючий у 1 інстанції: Лойзик М.В.
Провадження № 22-ц/783/5457/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючий суддя Шумська Н.Л.

Судді Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

зі участі позивача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року позов задоволено частково. Постановлено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.05.2016 року і до досягнення повноліття, а також додаткові витрати, пов'язані з профілактичним лікуванням дитини в приводу гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС - у розмірі 1 000 грн. щомісячно до ви здоровлення. Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає його незаконним, необґрунтованим таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що в ході судового розгляду допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, обставини справи, які суд визнав встановленими, є недоведеними. Зазначає, що ніде не працює, власного бізнесу немає, проживає у будинку своєї бабці разом з тіткою пенсіонеркою та сестрою, яка не працює і має на своєму утриманні малолітнього сина. Зазначає, що вказана у рішенні суду сума 200 грн./день є припущенням та не являється доказом. Щодо стягнення 1000 грн. в якості додаткових витрат, то позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що відповідають вимогам ст. 58-59 ЦПК України, які б підтверджували заявлену позивачем суму витрат на профілактичне лікування сина в розмірі 3800 грн. у порядку передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України. Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач подала суду виписку з медичної карти стаціонарного хворого №595, що стан дитини покращився до задовільного, почав набирати вагу. Дитину виписали додому як здорову. Іншого лікарського заключення позивач не надала. Тому рішення в означеній частині підлягає скасуванню. Щодо розподілу судових витрат, то зазначає, що розмір судового збору, який вказаний у рішенні суду першої інстанції та підлягає стягненню з відповідача обраховано невірно, оскільки такий повинен бути вирахований пропорційно до задоволеної частини вимог. Навівши свій розрахунок, вважає, що стягнення підлягає 123 грн. 47 коп. судового збору.

Просить рішення суду в частині стягнення аліментів на сина змінити, стягнувши такі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на лікування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також просить змінити розмір судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту від 14.05.2016 року дитина проживає з матір»ю ОСОБА_2, у будинку її батьків. ОСОБА_2 не працює, так як зайнята доглядом за дитиною, потребує матеріальної допомоги. Відповідач із сім»єю не проживає, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає.

Згідно медичних документів (а.с.6-9, 22-28) дитина сторін - ОСОБА_4, знаходиться на обліку у невролога з діагнозом: Гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, синдром рухових порушень, гіпертензивно-гідроцефальний синдром. Потребує та проходить постійне спостереження педіатра, окуліста, ортопеда, хірурга, ЛОР-спеціаліста, нейросонографії, УЗО; вигодовування адаптованою сумішшю.

Узгодження способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей сторонами не досягнуто.

Ухвалюючи рішення, суд правильно врахував положення ст. 180, 182 СК України, за змістом яких батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції правильно врахував обставини, визначені у ст. 184 СК України, згідно якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходив з того, що відповідач є молодим, здоровим, працездатним та матеріально забезпеченим, має у власності автомобіль та отримує дохід від випадкових заробітків в середньому 3000 грн. на місць, які є мінливими та нестабільними, що не спростовано відповідачем, а тому дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру аліментів з посиланням на ст.184 Сімейного Кодексу України та врахував обов»язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а саме 1000 грн. щомісячно на лікування дитини, суд в достатній мірі не врахував положення ч. 1 ст. 185 СК України, за якою - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також, той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом тощо).

Частиною 2 цієї статті визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З аналізу вказаних вимог закону та роз'яснень слідує, що обов'язок брати участь у додаткових витратах на дітей лежить на батьках у разі наявності особливих обставин, зокрема хвороби, не обов»язково тяжкої та фактичних витрат.

Таким чином додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, а забезпечує нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги в означеній частині та стягуючи 1000 грн. - як додаткові витрати пов'язані з профілактичним лікування ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовної вимоги.

Однак в цілому з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Із наданих позивачем доказів можливо встановити факт захворювання дитини, у зв»язку з чим зроблено зазначені записи у її медичній картці. Зокрема, дитина знаходиться на обліку у невролога з діагнозом: Гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, синдром рухових порушень, гіпертензивно-гідроцефальний синдром. Потребує та проходить постійне спостереження педіатра, окуліста, ортопеда, хірурга, ЛОР-спеціаліста, нейросонографії, УЗО; рекомендовано вигодовування адаптованою сумішшю, гігієнічні ванни, масаж, гімнастика. Зазначені обставини свідчать про необхідність певних затрат, як часу матері дитини та коштів, розмір яких у певний період може різнитись.

Апеляційним судом вживались заходи для повноти з»ясування обставин справи, оголошувалось перерву для подання доказів щодо розміру місячних витрат на лікування дитини. Однак позивачем не було здобуто та не подано суду належних доказів щомісячних витрат на суму 1000 грн. чи більше, що є значними витратами, відносно прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тому враховуючи об»єктивні обставини справи, що дитина дійсно хворіє, захворювання тяжке і по своїй специфіці потребує регулярних медичних процедур та медикаментозного лікування, колегія суддів не ставить під сумнів, що мати дитина дійсно здійснює регулярно витрати на її лікування. Сума, на думку суду, в 1000грн. для додаткових витрат є обґрунтованою. Однак, враховуючи обов»язок обох батьків здійснювати такі витрати, їх рівність у правах та обов»язках, колегія суддів визначає обов»язок батька здійснювати половину видатків з цією метою, тобто у розмірі 500грн. щомісячно.

За таких обставин рішення суду в означеній частині підлягає зміні з 1000 грн. до 500 грн. щомісячно.

Керуючись ст.. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року змінити,, зменшивши розмір додаткових витрат на 500 грн.щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набуває законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: