У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року кредитна спілка «Центр фінансових послуг» (далі - КС «Центр фінансових послуг») звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2012 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № В-3/0019/12/215/20, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 20 тис. грн на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості.

Позивач зазначав, що КС «Центр фінансових послуг» виконала умови договору та надала позичальнику кредит в сумі 20 тис. грн відповідно до видаткового касового ордеру від 11 лютого 2012 року № 49/3. 11 лютого 2012 року між КС «Центр фінансових послуг», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки за №-3/0019/12/215/20, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань, передбачених договором. Внаслідок невиконання позичальником умов договору виникла заборгованість. Вказував, що при єдиному солідарному обов'язку позичальника і поручителя перед позичальником, останній має право вимагати виконання обов'язку як спільно від позичальника та поручителя, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин, КС «Центр фінансових послуг» просила задовольнити позов та стягнути кредитну заборгованість із поручителя ОСОБА_4

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість у розмірі 9 901 грн 76 коп. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням ст. ст. 526, 543, 553, 554 ЦК України, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного розрахунку заборгованості є необґрунтованими, оскільки позивач у суді першої інстанції подав заяву про уточнення позову з урахуванням внесеної ОСОБА_5 суми на погашення заборгованості у розмірі 40 тис. грн. Представник позивача в суді апеляційної інстанції пояснив, що за рахунок сплачених ОСОБА_5 40 тис. грн. погашено заборгованість по сплаті основної суми боргу - 16 427 грн 49 коп., а також заборгованість по процентам в сумі 15 003 грн 47 коп. за період з 31 жовтня 2012 року по 6 грудня 2013 року, яка стягнута за невиконаним рішенням Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 31 січня 2014 року. Таким чином, залишок несплаченої кредитної заборгованості по процентам за період з 7 грудня 2013 року по 1 липня 2015 року становить 9 901 грн 76 коп., які просив стягнути позивач.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І.Гулько

С.Ф.Хопта