АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/930/16-ц Головуючий 1 інст. Шарко О.П.
Провадження № 22ц/790/4847/16 Доповідач - Костенко Т.М.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Бездітка В.М., Коваленко І.П.

за участю секретаря Кравченко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,завданої злочином, -

в с т а н о в и л а:

25.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,завданої злочином, в обґрунтування якого зазначив, що 04 вересня 2010 року близько 23 годин. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «АUDI 100», державний № НОМЕР_1, на вул. Садова в с. Кулиничі, Харківського району, Харківської області, допустив зіткнення з двома транспортними засобами після чого наїхав на ОСОБА_1 біля воріт домоволодіння АДРЕСА_1. В результаті наїзду автомобіля під керуванням відповідача позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. В наступному внаслідок отриманих травм йому було встановлено 3 групу інвалідності. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2011 року ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України із призначенням покарання у вигляді 3 років позбавлення волі с позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 рік із встановленням іспитового строку 2 роки відповідно до ст.75 КК України. Також вироком суду від 04 листопада 2011 року з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто моральну шкоду в розмірі 25000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1766 грн. 66 коп. До теперішнього часу відповідачем не відшкодована навіть частина спричиненої шкоди від злочину, що підтверджується довідкою Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 20.02.2016 року. За період з листопада 2011 року по січень 2016 року, тобто з часу винесення вироку від 04 листопада 2010 року, яким з відповідача було стягнуто на користь позивача моральну та матеріальну шкоду на загальну суму 26766 грн. 66 коп., до часу звернення до суду із даним позовом, індекс споживчих цін значно зріс і склав 1,817 раз., що підтверджується довідкою Головного управління статистики у Харківській області від 11.02.2016 року. В результаті росту споживчих цін сума, стягнута на користь позивача вироком суду і не відшкодована відповідачем, знецінилась та на думку позивача підлягає компенсації відповідно до індексу споживчих цін.

Під час розгляду справи, в судовому засіданні позивач вказав, що 21868,36 гривень це сума компенсації, у зв'язку з інфляцією в рахунок матеріальної та моральної шкоди завданої злочином не сплаченої в повному обсязі відповідачем. Оскільки вироком суду від 04 листопада 2011 року з ОСОБА_2 вже стягнуто на загальну суму шкоди, спричиненої злочином, в розмірі 26766,66 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між розміром шкоди, визначеної з урахуванням індексу інфляції станом на січень 2016 року, та розміром стягнутої в листопаді 2011 року матеріальної і моральної шкоди. Ця різниця становить 21868,36 грн. (48635, 02 грн. - 26766,66 грн. = 21868,36 грн.).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 червня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,завданої злочином, відмовлено.

На зазначене судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції послався на норму матеріального права (ст. 625 ЦК України), яка не має відношення до спірних правовідносин, на неї позивач не посилався, та не просив про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. ОСОБА_1 вважає, що фактично, суд першої інстанції розглядав не його позовні вимоги, а якісь інші вимоги, які не пов'язані з пред'явленим ним позовом, та застосував норми матеріального права, які не відносяться до суті спору, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також апелянт зазначив, що в результаті росту споживчих цін сума, стягнута на його користь вироком суду і не відшкодована відповідачем, знецінилась і підлягає компенсації відповідно до індексу споживчих цін. Обов'язок відповідача виплатити грошову суму на відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину виник до 16 листопада 2011 року на підставі вироку Харківського районного суду Харківської області від 04.11.2011 р., стягнута вироком суду сума відшкодування в розмірі 26766 грн. 66 коп. підлягає індексації з врахуванням листопада 2011 року.

Станом на січень 2016 року з урахуванням індексу інфляції розмір спричиненої йому шкоди відповідачем складає 48635,02 грн. (26766, 66 грн. х 1,817 = 48635, 02 грн.). Оскільки вироком суду від 04 листопада 2011 року з ОСОБА_2 вже стягнуто на його користь загальну суму шкоди, спричиненої злочином, в розмірі 26766,66 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між розміром шкоди, визначеної з урахуванням індексу інфляції станом на січень 2016 року, та розміром стягнутої в листопаді 2011 року вироком матеріальної і моральної шкоди. Ця різниця становить 21868,36 грн. (48635, 02 грн. - 26766,66 грн. = 21868,36 грн.).

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, вироком Харківського районного суду від 04.11.2011 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначене відповідне покарання. Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1766,66грн., моральної шкоди - 25000.00 грн.,

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом Ш групи, не працює, в порядку виконання вироку Харківського районного суду від 04.11.2011 року в частині задоволення цивільного позову, ним сплачено на користь ОСОБА_1 близько 7000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі існують цивільні права та обов'язки, що встановлені судовим рішенням, а відтак положення Закону, що регулюють грошові зобов'язання до них застосовані бути не можуть.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ч.5 статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Оскільки обов'язки по виплаті позивачу матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, покладені на ОСОБА_2 вироком суду, судова колегія вважає, що районний суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин, а також застосував закон, який їх регулює.

За правилами ч.2 ст.625 ЦК України, зобов'язання сплатити борг з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних покладаються на боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

Такі правила не можуть бути застосовані при наявності цивільних правовідносин, що виникли із судових рішень, оскільки відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16 січня 2013 pоку, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідача індексу інфляції за несвоєчасне виконання стягненої вироком моральної шкоди.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Апеляційні доводи в цій частині є безпідставними.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Т.М. Костенко

Судді: В.М. Бездітко

І.П. Коваленко