20.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/5686/16-ц
Справа №2/205/2696/16
20 жовтня 2016 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
за участю секретаря Перцевої М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
26 липня 2016 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даною позовною заявою (а.с. 2-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала в ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» з 14.02.2013 року на посаді начальника радіальних шин.
06 липня 2015 року, на підставі ст.. 40 КЗпП України, а саме: за скороченням штату працівників, вона була звільнена.
Остаточного розрахунку, за період з квітня 2015 року по 06 липня 2015 року, із нею відповідач не здійснив, у зв'язку із чим, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому збільшивши свої позовні вимоги просить суд стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати починаючи з 28.08.2015 року по 20.09.2016 року в сумі 62 790,70 грн.
Позивачка в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх у повному обсязі (а.с.35).
Відповідач в особі свого законного представника у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.33). Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без присутності свого представника до суду не надавав.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ч.1,6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, повязаних із реалізацією гарантованого ст. 43 Конституції України права на працю.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,починаючи із 14 лютого 2013 року працювала в ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» на посаді начальника бюро радіальних шин. Звільнена з займаної посади 06 липня 2015 року, на підставі ст..40 КЗпП України, а саме: за скороченням штату робітників (а.с. 7-8).
Як вбачається із довідки №428 від 11.03.2016 року ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» ОСОБА_1 належить кінцевий розрахунок заборгованості по заробітній платі в сумі 9 220,08 грн., включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідна допомога при звільненні (а.с. 9).
Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припинені трудового договору, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку.
Згідно ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
На підставі вказаного заочного рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 21 червня 2016 року видано виконавчий лист (а.с. 24), який позивачкою предявлено до виконання до Бабушкінського ВДВС ДМУЮ (а.с. 26).
Згідно зі ст.. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У відповідності до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Крім того, згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачкою в день звільнення не отримані, а також, враховуючи те, що станом на 19 вересня 2016 року ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» заборгованість по вищевказаному виконавчому листу не погашено (а.с.26), у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, внаслідок чого слід стягнути з відповідача на користь позивачки нараховану, але невиплачену грошову суму за період з 28.08.2015 року по 20.09.2016 року в розмірі 62 790,70 грн.
Крім того, вирішуючи питання щодо сплати судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 627,90 грн.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про оплату праці», ст.. 47, 116, 117 КЗпП України, ст..11, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, ?
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати починаючи з 28.08.2015 року по 20.09.2016 року в сумі 62 790,70 грн. (шістдесят дві тисячі сімсот девяносто грн..70 коп.).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» на користь держави судовий збір в сумі 627,90 грн. (шістсот двадцять сім грн. 90 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.С. Шавула