Номер провадження: 22-ц/785/2478/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Громіка Р.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року, -

встановила:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом в якому просило в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 14/48/07-1 від 05.09.2007р. в розмірі 1902049,69гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1, шляхом Передачі і визнання за Іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Позов з посиланням на ст. 37 Закону України «Про іпотеку» обґрунтований тим, що 05.09.2007р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав йому кредит у розмірі 62 790 доларів США, а відповідач повинен був повернути кредит в повному обсязі не пізніше 04.09.2030 року, сплативши за його користування 12,7 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком було прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2. Між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 20 травня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за укладеним договором кредиту не виконав, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом, яка складає суму зазначену вище. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідачі не з'явилися до суду.

Суд ухвалив заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк», який у подальшому змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надані кредиту № 14/48/07-1, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 62790,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе обов'язок повернути кредит в повному обсязі не пізніше 04.09.2030 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,7 % річних.

В той же день між Банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір умовами якого останній, як Іпотекодавець, в рахунок належного виконання прийняте кредитного зобов'язання передав Банку - Іпотекодержателю, іпотеку у вигляді кварти; № 55, в будинку № 22, по вулиці Жоліо Кюрі, в м. Одесі.

20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними зобов'язаннями, в тому числі і зобов'язаннями ОСОБА_3

В зв'язку з неналежним виконання прийнятих на себе зобов'язань по кредитному договору у ОСОБА_3 виникла перед ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору, розмір якої складає 1 902 049,69 гривень, з якої 1 244 608,98гривень заборгованість по кредиту, 488 899,84 гривень заборгованість по процентам, пеня 150 737,25 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7 705,54 гривень та за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам у розмірі 10 098,08 гривень.

З договору іпотеки від 05.09.2007р. (п.п.4.1.-4.5) вбачається, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у п. 4.3. договору іпотеки, визначили, що при настанні випадку неналежного виконання кредитного зобов'язання Іпотекодежатель за 30 календарних днів попереджає Іпотекодавця про задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані Іпотекодежатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

- шляхом набуття право власності на Майно;

- від свого імені продати Майно третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх вимог;

- наддає Іпотекодавцю згоду на реалізацію Майна третім особам, визначеним Іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого імені за умовами, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог Іпотекодержателя.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову послався на те, що наявність умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку від 15.09.2007р., Іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк» має право, у досудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. І ст. 37 Закону № 898-ІУ).

При не реалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом проведення реєстрації свого права власності на предмет іпотеки (ст. 37 Закону 898-ІУ), Банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-ІУ.

На підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обраний не правильний спосіб захисту своїх порушених прав, а пред'явлені позовні вимоги слід вважати безпідставними, тому необхідно відмовити у задоволенні пред'явлених позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобов'язання по договору не були виконані відповідачем.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст. ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконав.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином суд першої інстанції правильно зазначив. що відповідач прострочив виконання зобовязань на встановлені в розрахунку суми.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотек також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина 3 той же статті вказує на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно частини 3 ст. 36 Закону № 898-IV, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 цього Закону.

За змістом ч. І ст. 37 Закону № 898-ІУ іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно ч. 2 той же статті, рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до положень ч. 2 п. 38 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотеко держателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови в позовних вимогах ПАТ «Дельта Банк».

Аналогічний висновок зроблений і в Постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року.

Між тим в правових позиціях висловлених в постанові Верховного Суду України судових палат у цивільних та господарських справах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 встановлено, що

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язані, громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої етапі 263 ЦК України).

Таким чипом, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язані, за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а с правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами, що кредит брався відповідачем саме на придбання житла на яке позивач просить звернути стягнення.

Даних про те, що у відповідачів є інше житло в матеріалах справи не має і позивачем доказів які б спростовували зазначене суду не надано.

На підставі наведеного колегія суддів вважає необхідним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 14/48/07-1 від 05.09.2007р. в розмірі 1902049,69гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1, шляхом Передачі і визнання за Іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Тимчасово заборонити виконання рішення суду про примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника) на період дії мораторію передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 14/48/07-1 від 05.09.2007р. в розмірі 1902049,69гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1, шляхом Передачі і визнання за Іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Тимчасово заборонити виконання рішення суду про примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника) на період дії мораторію передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_2