Справа № 439/1185/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Броди цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Суховільської сільської ради про визнання права власності на частину будинковолодіння за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Суховільської сільської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Бродівського районного нотаріального округу Кривіцька М.А. про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Суховільської сільської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Бродівського районного нотаріального округу Кривіцька М.А. про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд до відповідачів з позовом, який в подальшому змінила та доповнила (а.с.2-3,34-36,116-117) просить визнати за нею право власності на 1/4 частку в майні колгоспного двору, а саме: у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним заповіт на ім'я ОСОБА_2 посвідчений Суховільською сільською радою Бродівського району 29.12.2012 року, реєстровий за № 163; визнати недійсною заяву про відмову від спадщини від 27.06.2013 р.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане на ім'я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Кривіцькою М.А.; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 9 січня 1963 року перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_6. З часу одруження проживали в с. Суховоля Бродівського району, де спільними зусиллями побудували житловий будинок АДРЕСА_2 Разом з чоловіком усе своє трудове життя працювали у колгоспі. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14 листопада 1989 року, яке видано на підставі рішення виконкому Бродівської районної ради народних депутатів від 22.06.1989 р. №135 житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_6. Даними по господарських книг та відповідних довідок станом на 15 квітня 1991 року у зазначеному будинку разом із ОСОБА_6 були прописані, тобто були членами колгоспного двору, позивачка та ОСОБА_3, ОСОБА_5. Тому вважає, що згідно діючого на той час законодавства вона, будучи членом колгоспного двору, має право на 1/4 частку у вищезазначеному житловому будинку. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а 29.12.2012 р. склав заповіт, яким спірний житловий будинок з приналежними до нього будівлями, державний акт на земельну ділянку та все своє майно заповів своїй внучці ОСОБА_2. Після смерті чоловіка позивачкою в силу різних об'єктивних обставин була підписана заява про відмову від права на обов'язкову частку у спадщині, а також від частки в спільному майні подружжя та направлена до приватного нотаріуса Бродівського нотаріального округу Кривіцької М.А. Проте нещодавно позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 хотіла скористатися з її юридичної необізнаності, маючи на меті привласнити житловий будинок в якому проживає позивачка. На думку позивачки заповіт складений чоловіком є частково незаконним, так як відповідно до вище викладених обставин, вона як член колгоспного двору має право на 1/4 частку будинковолодіння АДРЕСА_2 а він за життя також мав право тільки на 1/4 його частку і не мав права заповідати увесь будинок. Тому вважає, що заповіт необхідно визнати частково недійсним в частині розпорядження ОСОБА_6 3/4 часток житлового будинку, котрі повинні були належати іншим членам колгоспного двору перерахованих вище.

В подальшому позивачка змінила предмет позову та доповнила позовні вимоги, мотивуючи тим, що заяву про відмову від спадщини підписала помилково, немала наміру відмовлятися від прийняття спадщини, підписала таку на прохання онуки ОСОБА_2, однак виключно з наміром оформити спадщину. Крім цього зазначила, що при оформленні заяви про відмову від спадщини секретарем сільської ради не дотримано порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки до виконкому сільської ради підписувати таку заяву не ходила, вона могла бути підписана вдома разом з іншими документами про підпис яких просила онука, однак в реєстрі не зазначено місця вчинення нотаріальної дії як цього вимагає законодавство.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 звернулася із позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частку в майні колгоспного двору, а саме: у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_2; визнати недійсним заповіт на ім'я ОСОБА_2 посвідчений Суховільською сільською радою Бродівського району 29.12.2012 року, реєстровий № 163.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_5 звернувся із позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частку в майні колгоспного двору, а саме: у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_2; визнати недійсним заповіт на ім'я ОСОБА_2 посвідчений Суховільською сільською радою Бродівського району 29.12.2012 року, реєстровий № 163.

Треті особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого на підставі рішення виконкому Бродівської районної ради народних депутатів від 22.06.1989 року № 135 все спірне майно належить колгоспному двору головою якого був ОСОБА_6. На момент державної реєстрації спірного майна в Україні був чинним Цивільний Кодекс УРСР затверджений Законом Української РСР 18 липня 1963 року №30, а тому при вирішенні даного спору слід керуватись саме цим законодавством. Згідно з довідками № 559 від 26.05.2015 року, № 593 від 5.06.2015 року, № 636 від 23.06.2015 року виданих Суховільською сільською радою відповідно до записів в погосподарській та будинковій книгах станом на 14.11.1989 року в господарстві, головою якого був ОСОБА_6 були зареєстровані і проживали: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які відповідно були членами колгоспного двору та мали право на частку в майні колгоспного двору. Вважають, що заповіт складений від імені ОСОБА_6 в користь відповідачки по справі ОСОБА_2 є незаконним і має бути визнаним судом недійсним, оскільки в ньому неправомірно вирішено їх майнові права на частку в майні колгоспного двору.

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат ОСОБА_8 уточнені позовні вимоги відповідно до поданої заяви в порядку ст.31 ЦПК України (а.с.116-117) підтримали, просять їх задовольнити. Позивачка пояснила, що в даний час зрозуміла, що її онука ОСОБА_2 хоче позбавити її будинку, тому вона бажає захистити своє право на будинок. Вона вказала, що її син ОСОБА_9 покликав секретаря сільської ради посвідчити заповіт вдома. Вона знала, що чоловік склав заповіт. Чоловік був важко хворий, тому на її думку не обдумав складення заповіту. Заяву про відмову від спадщини вона також підписувала не читаючи і не знала, що саме підписує таку заяву. Секретар сільської ради приносила додому підписувати заяву.

В судовому засіданні третя особа із самостійними позовними вимогами ОСОБА_3 позов підтримала, просить його задовольнити та пояснила, що її батько ОСОБА_6 не мав права заповідати весь будинок. Вона проживала в цьому будинку разом із своєю сім'єю і її чоловік на протязі 1988-2000 р.р. їздив на заробітки та вкладав кошти в будинок. З 2000 р. в селі не проживають, однак на момент приватизації житлового будинку вона була прописана і являлася членом колгоспного двору, тому має право на ? частку в будинку. Крім цього зазначила, що хоча за пів року до смерті її батько ОСОБА_6 тяжко хворів, однак ніколи не говорив, що хоче скласти заповіт, навпаки був проти заповіту. Батько усвідомлював, що буде помирати, він терпів сильні болі і на її думку це не давало виразити йому свою волю при укладенні заповіту. Вважає, що такий він уклав під впливом сторонніх осіб.

В судовому засіданні третя особа із самостійними позовними вимогами ОСОБА_5 позов підтримав, просить його задовольнити дав пояснення аналогічні наведеним у фабулі позовної заяви.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_2 не з'явилися, однак належно були повідомлені про час та місце розгляду справи про причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та з врахуванням відношення до позову та пояснень, які надавав в судовому засіданні 18.03.2016 р. представник відповідача, зокрема, те, що позов не визнав, оскільки вважає, що заповіт ОСОБА_6 склав з власної волі. Частки на час складання заповіту не були визначені, тому мав право розпоряджатися будинком вцілому.

В судове засідання представник відповідача - представник Суховільської сільської ради Бродівського району Львівської області не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вирішення справи відносить на розсуд суду. Суд ухвалив справу розглядати у відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів та з врахуванням пояснень наданих представником в судовому засіданні 18.03.2016 р., зокрема про те, що було звернення в сільську раду про посвідчення заповіту ОСОБА_6 вдома, оскільки він хворів. Заповіт посвідчувала секретар сільської ради в межах своїх повноважень на у відповідності до вимог законодавства, тому вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним немає.

Третя особа - приватний нотаріус Бродівського районного нотаріального округу Кривіцька М.А. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд ухвалив справу розглядати у відсутності третьої особи на підставі наявних матеріалів спадкової справи, які були надані приватним нотаріусом на вимогу суду.

Суд заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясував обставини справи, перевірив їх представленими доказами і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке видано на підставі рішення виконкому Бродівської районної Ради народних депутатів від 22.06.1989 р. №135, будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_6 на праві особистої власності (а.с.75).

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_6 помер, даний факт підтверджений свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (а.с.6,139). За життя 29.12.2012 р. спадкодавець склав заповіт, яким будинок з примикаючими будівлями в с.Суховоля Бродівського району Львівської області, державний акт приватної власності на земельну ділянку і все своє майно заповів ОСОБА_2 (а.с.133).

Відповідно до довідки №593 від 05.06.2015 р. Суховільської сільської ради Бродівського району Львівської області станом на 15.04.1991 р. (з часу набрання Законом України «Про власність» законної сили) в спірному господарстві були зареєстровані ОСОБА_6 (голова колгоспного двору), ОСОБА_1 (дружина голови двору), ОСОБА_3 (дочка голови колгоспного двору), ОСОБА_5 (внук голови колгоспного двору), а відтак четверо членів колгоспного двору. Даний факт підтверджений оглянутими в судовому засіданні по господарськими книгами по Суховільській сільській раді Бродівського району Львівської області за період з 1986-2015 р.р.

До правовідносин про захист права приватної власності, що виникли до прийняття Закону «Про власність», тобто до 15.04.1991 р., застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції, яка діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу частки кожного члена двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору.

Таким чином право власності на майно, що належало колгоспному двору та збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. Розмір частки майна члена колгоспного двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Оскільки кожен член колгоспного двору має право на частку майна двору, частки кожного члена двору рівні, відтак кожному із зазначених осіб станом на 15.04.1991 р. належало по 1/4 частці, а саме ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5

А відтак, з урахуванням викладеного ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 мають право на майно спірного господарства як колгоспного двору в об'ємі майна, що існувало на час його припинення як колгоспного двору, тобто станом на 15.04.1991 року в частці - по 1/4 кожен.

Тому суд вважає, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним заповіту в частині розпорядження 3/4 частками у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, які не належали спадкодавцю та належать інших членам колгоспного двору.

Разом з тим з оглянутого в судовому засіданні реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Суховільської сільської ради Бродівського району Львівської області на 2012 р. та самого заповіту вбачається, що за №163 29.12.2012 р. зареєстрований заповіт на ОСОБА_2, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_6, який міститься у графі підписи осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, жодних виправлень у реєстрі немає. Оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний заповідачем та належним чином посвідчений, що відповідає вимогам до форми заповіту та вимогам щодо його посвідчення, встановленим ст. 1247 ЦК України та ст.1251 ЦК України.

Суд не приймає до уваги тверджень позивачки та її представника, а також третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_5 про те, що заповіт не міг бути складений 29.12.2012 р., оскільки в той час ОСОБА_6 перебував на лікуванні у Бродівській ЦРЛ, оскільки дане спростоване показаннями свідка ОСОБА_10, яка працювала секретарем сільської ради та вказала, що приходила додому до ОСОБА_6 посвідчувати заповіт. Він був один в кімнаті, ніхто не чинив на нього тиску і він з власної волі розпорядився своїм майном, заповіт прочитав та його підписав. В цей час вдома була і його дружина ОСОБА_1, яка на його прохання приносила окуляри, щоб ОСОБА_6 міг прочитати заповіт. Про те, що заповіт був складений вдома підтвердила і сама позивачка ОСОБА_1, яка в судовому засіданні зазначала, що заповіт був складений ОСОБА_6 на вимогу сина ОСОБА_9, який і привів додому секретаря сільської ради ОСОБА_10 для посвідчення заповіту. А також дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Жодних доказів проте що ОСОБА_6 склав заповіт не з власної волі, а під тиском сторонніх осіб, суду не подані та судом в ході розгляду справи не здобуті, тому посилання позивача та її представника на те, що заповіт не відповідає вимогам ст.203 ч.3 ЦК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Натомість свідками сторони позивача ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12 підтверджено, що до дня смерті ОСОБА_6 був при пам'яті, до кінця розумів значення своїх дій, розумів що відбувається. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, що немає підстав для визнання недійсним заповіту в частині розпорядження ? часткою у будинковолодінні, державним актом приватної власності на земельну ділянку і всім іншим майном належним ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова(вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом(обов'язкова частка).

Частиною 3 ст.1268 ЦК встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 як його дружина (а.с.5), вона була непрацездатною на час його смерті і як непрацездатна вдова спадкодавця має право на обов'язкову частку в спадщині.

У шестимісячний строк приватному нотаріусу Кривіцькій М.А. подано заяву від 27.06.2013 р. від імені ОСОБА_1, яка посвідчена секретарем виконкому Суховільської сільської ради ОСОБА_10, про відмову від обов'язкової частки в спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_6 (а.с.129).

Згідно реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Суховільської сільської ради на 2013 р., який оглянутий в судовому засіданні, вбачається, що у ньому містяться відомості про те, що за №41 27.06.2013 р. зареєстрована заява-відмова від частки у спільній власності подружжя ОСОБА_1.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка посвідчувала заяву вказала, що саме ОСОБА_1 приходила в сільську раду та просила оформили заяву, так як ОСОБА_2 оформляє спадщину. Однак в сільській раді було багато людей, тому ОСОБА_10 сказала, що підготує таку заяву пізніше, а так як проживає з ОСОБА_1 по сусідству, то принесе підписати їй додому.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_10 приносила підписувати їй заяву додому, вона її підписала, однак не читала.

Доказів того, що під час посвідчення заяви-відмови від частки у спільній власності подружжя посадовою особою не було роз'ясненого ОСОБА_1 правових наслідків такої відмови, а також того, що заява про відмову від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України судом не здобуто.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком ОСОБА_10 Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним доказам у справі.

Зважаючи на вказане суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання недійсною заяву ОСОБА_1 про відмову від спадщини від 27.06.2013 р.

Що стосується визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину видане на ім'я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Кривіцькою М.А., то така позовна вимога є безпідставною.

Як видно з представлених приватним нотаріусом Кривіцькою М.А. матеріалів спадкової справи №87/2013 померлого ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_2 16.07.2013 р. звернулася до приватного нотаріуса Кривіцької М.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_6 (а.с.128) на підставі, якої нотаріусом було сформовано спадкову справу (а.с.127-150), однак свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 на час розгляду справи видано не було. А відтак в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Суд вважає, що немає підстав покладати стягнення судового збору на відповідачів, з огляду на визнання частково недійсним заповіту складеного ОСОБА_6 на підставі якого у сторін виник спір про право.

На підставі ст.ст.120,121 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.16,203,1236,1257 ЦК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", керуючись ст.ст.8,10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 складений в користь ОСОБА_2, який посвідчений Суховільською сільською радою Бродівського району 29.12.2012 р., реєстровий №163 в частині розпорядження ? частками житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами, що знаходяться за АДРЕСА_4

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку в майні колгоспного двору, а саме: у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами, що знаходяться за АДРЕСА_4

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку в майні колгоспного двору, а саме: у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами, що знаходяться за АДРЕСА_4

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частку в майні колгоспного двору, а саме: у житловому будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами, що знаходяться за АДРЕСА_4

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: А. О. Бунда