Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.09.2016 р. 145/2378/14-ц

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Можайське» про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що в березні 2014 року між ним та ТОВ «Можайське» було досягнуто згоди про те, що він, як засновник ТОВ «Можайське», надасть поворотно-фінансову допомогу товариству у сумі 105000 гривень.

Вказану домовленість сторони мали оформити договором № 8 про надання поворотної фінансової допомоги. У зв'язку з цим ОСОБА_4 І О. передав узгоджений з директором товариства ОСОБА_3 текст договору йому на підпис. Отримавши запевнення від ОСОБА_3, що договір буде ним підписаний і скріплений печаткою та, ідучи назустріч проханню ОСОБА_3 про необхідність внесення коштів у зв'язку з необхідністю поповнення обігових коштів товариства, ОСОБА_4 28 березня 2014 року вніс грошові кошти в касу банку «Укрсіббанк», в якому відкритий рахунок ТОВ «Можайське». Дані кошти були зараховані на розрахунковий рахунок ТОВ «Можайське» №6800.

Після отримання коштів ТОВ «Можайське» в особі його директора ОСОБА_3 відмовилося від підписання договору № 18 про надання поворотної фінансової допомоги та на протязі кількох місяців під різними приводами ОСОБА_3 намагався виманити у ОСОБА_4 оригінал квитанції про внесення ним коштів на рахунок товариства.

Вказане вище підтверджується: витягом з Державної реєстраційної служби від 13.08.2014 р., текстом договору № 8 про надання поворотної фінансової допомоги, банківською квитанцією № 18 від 28 березня 2014 року.

Оскільки договір № 18 від 27.03.2014 р. не підписаний сторонами, він є не укладеним, а це значить, що відповідач ТОВ «Можайське» отримав 105000 гривень без правової підстави.

На неодноразові звернення позивача до директора ТОВ «Можайське» ОСОБА_3 про повернення йому коштів, останній ухилявся від розмови на цю тему.

Крім того, із витягу з Державної реєстраційної служби від 18.11.2014 року

позивачеві стало відомо, що його вже немає серед засновників товариства, а засновниками

є лише директор ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5, а саме ТОВ

«Можайське» змінило своє місцезнаходження із смт Вороновиці на село Шендерів, вул.

Молодіжна, 1.

Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Можайське», на користь позивача ОСОБА_4 105000 ( сто пять тисяч) гривень.

Стягнути з ТОВ «Можайське» на користь позивача ОСОБА_4 судовий збір у сумі 1293,60 грн.

26.05.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що 28 березня 2014 року він вніс грошові кошти в сумі 105000 гривень в касу банку «Укрсіббанк» на розрахунковий рахунок ТОВ «Можайське» № 6800.

Кошти відповідач отримав без будь-якої правової підстави, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України повинен був одразу повернути йому їх, але прострочив зобов»язання, і на даний час під різними приводами намагається затягти судовий розгляд та не повергає коштів.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Відповідач прострочив грошове зобов'язання за період з квітня 2014 року по день подання даної заяви.

Згідно з даними Держкомстату України за квітень 2014 індекс інфляції становив 103,3%, за травень 2014р. -103,8%, за червень 2014р. -101%, за липень 2014 р. -100,4%, за серпень 2014р.-100,8%, за вересень 2014 р - 102,9%, за жовтень 2014 р -102,4 %, за листопад 2014 р.- 101,9 %, за грудень 2014 р- 103%, за січень 2015 р.-103,1 %, за лютий 2015 р.- 105,3 %, за березень 2015р. - 110,8%, а за квітень - 114%.

За період з квітня 2014 р. по квітень 2015 року включно індекс інфляції розраховується 103,3 х 103,8:100=107,2; 107,2х101:100=108,3; 108,3х100,4:100=108,7 ,108,7 х 100,8 :100 =109,6; 109,6 х 102,9 :100 = 112,8; 112,8 х 102,4:100 =115,5 115,5x101,9:100= 118,1; 118,1x103:100=121,6; 121,6x103,1:100=125,4; 125,4х105,3: 100= 132; 132х110,8 :100 = 146,3; 146,3х114:100= 166,8. ( розрахунок зроблено згідно з рекомендаціями Верховного Суду, викладеними в листі за № 62-97р від 03.04.97р).

Таким чином, індекс інфляції з квітня 2014 р. по квітень 2015 року включно складає 166,8 %.

Борг відповідача з урахуванням індексу інфляції становить: 105000 грн. х 166,8 % = 175140 грн.

Відповідач прострочив повернення коштів у сумі 105000 грн. з 1 квітня 2014 року по 30 червня 2015 року.

Сума 3 % річних за 1 рік (з 01.04.2014р по 31.03.2015р.) становить 3150 грн. (105000грн х 3% ).

Сума 3 % річних за 91 день 2015 року (з 01.04.2015 р. по 30.06.2015р. обчислюється: 105000 грн. х 3 %: 365 днів х 91 день = 808 грн.

Всього відповідач повинен йому сплатити процентів на суму (3150+808) = 3958 гривень.

Просить стягнути з ТОВ «Можайське» на його користь борг з урахування індексу інфляції у сумі 175140 гривень та проценти за час порушення виконання грошового зобов'язання у сумі 3958 гривень.

Стягнути з ТОВ «Можайське» судовий збір в сумі 2033,98 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, викладених у заяві. Пояснили, що ОСОБА_4, будучи одним із засновників ТОВ «Можайське», домовились з ОСОБА_3, на той час директором ТОВ "Можайське" про надання поворотньої фінансової допомоги, мали підписати договір №8 після надання коштів, однак договір не був підписаний, а позивач втратив можливість розпоряджатися ними. Вважають, що відповідно до ст.1212 ЦК України, дані кошти підлягають стягненню з ТОВ "Можайське" на користь позивача. Це безпідставно набуті кошти, оскільки бухгалер підприємства при надходженні грошей на рахунок ТОВ не звертався до ОСОБА_6 із питанням про надходження коштів без договору, а перерахувала їх далі.

Представники відповідача ТОВ «Можайське» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечують проти задоволення позову, вказують, що кошти від ОСОБА_4 ТОВ "Можайське" отримало, однак вони використані на закупівлю засобів захисту рослин, які в подальшому використані для фірми ОСОБА_4 Договір не підписано, виникли відносини позики, а тому позов з заявлених підстав не підлягає задоволенню. Не заперечують, що отримали поворотно фінансову допомогу, що зазначено в квитанції. Кошти у розмірі 105 000 гривень надійшли на рахунок ТОВ «Можайське».

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою має бути укладений в письмовій формі.

Відповідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_4 був одним із засновників ТОВ «Можайське» (а.с.6-8 т.1).

28 березня 2014 року він вніс 105000 гривень в касу банку «Укрсіббанк» на розрахунковий рахунок ТОВ «Можайське» №6800. Призначення платежу : «Надання поворотної фінансової допомоги засновником згідно договору № 8 від 27.03.2014 р.» (а.с.10 т.1 ) , який сторонами не підписаний ( а.с.9 т.1), тобто не був укладеним, що не заперечується представниками відповідача, а тому не мав ніяких правових зобов'язань щодо його виконання, тобто був відсутній договірний характер правовідносин.

Факт отримання коштів від позивача на рахунок ТОВ «Можайське» відповідачем не оспорюється.. Кошти внесені позивачем на рахунок відповідача позивачу не повернуті.

Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем ОСОБА_4 внесені на рахунок відповідача кошти використані для власних потреб, що один із постачальників - ТОВ «Бізон-ТЕХ 2006» надав ТОВ «Можайське» довідку про те, що у період співпраці ТОВ «Бізон-ТЕХ 2006» із ТОВ «Можайське», останнім у 2014 році були придбані препарати, які не поставлялися на склади ТОВ «Можайське», а одразу передавалися на склади ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження в ході дослідження доказів у справі, оскільки у довідці зазначено лише назви препаратів, які були придбані ТОВ «Можайське» у 2014 році, а інформація щодо не поставки їх на склади ТОВ «Можайське» чи передачі на склади ОСОБА_4 відсутня. Усі видаткові накладні на отримання цих препаратів підписані представником ТОВ «Можайське» (а.с.141 146 т.1), що свідчить про їх отримання..

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим., тому суд не може ухвалити рішення, керуючись припущеннями.

Відповідачем було заявлено клопотання про допит в судовому засіданні свідка головного бухгалтера ТОВ «Можайське», але в подальшому відповідач від свого клопотання відмовився.

Суд також вважає, що вимога позивача про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - не підлягає задоволенню, так як ст. 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а у справах про безпідставно набуті грошові кошти може бути застосована ч.1 ст. 536 ЦК України, відповідно до якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Однак така вимога позивачем не ставилась, а тому суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 105000 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 88, 212 215, 223 ЦПК України, 207, 208, 536, 1212 ЦК України,

вирішив:

Позов задовільнити частково .

Стягнути з ТОВ «Можайське» (с. Шендерів, Тиврівського району Вінницької області, вул. Молодіжна, 1 ) на користь ОСОБА_4 105000 грн, та судовий збір в сумі 1050 грн., а всього 106050 (сто шість тисяч п'ятдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ратушняк І. О.