У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Собіни І.М.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю позивачки та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 31 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивачки, починаючи з 1 лютого 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто щомісячні аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що з 1 жовтня 2015 року, надіючись на збереження сімї, він надавав матеріальну допомогу на утримання двох дітей у добровільному порядку, шляхом відрахування ? частини свого посадового окладу на підставі поданої ним до бухгалтерії підприємства письмової заяви.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 167 грн., з 1 травня 2016 року буде складати 1 228 грн., а з 1 грудня 2016 року 1 313 грн.

З наданих ним та позивачем доказів видно, що позивачка у жовтні 2015 року отримала від нього аліменти на дітей у розмірі 9 524, 45 грн.; у листопаді 2015 року - 9 779, 66 грн.; у грудні 2015 року - 21 676, 50 грн. та 11 142, 68 грн. у січні 2016 року. Проте у подальшому він не має наміру утримувати старшу дочку позивачки від першого шлюбу.

ОСОБА_2 працює лікарем-терапевтом МСЧ № 3 м. Кузнецовська і до січня 2016 року мала офіційний дохід близько 5 000 грн., про що надала суду відповідні докази.

Позивачка разом з трьома дітьми проживає у належній йому на праві приватної власності трикімнатній квартирі у місті Кузнецовську Рівненської області.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Він надав суду докази про те, що обоє його батьків є людьми похилого віку, часто хворіють, потребують постійного стаціонарного і санаторно-курортного лікування, сумарний розмір їх місячної пенсії є трохи більшим за 7 000 грн.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тому враховуючи місячний дохід позивачки, розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього на її користь на утримання двох дітей, суд повинен був визначити у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), що буде значно перевищувати прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Покликаючись на ці обставини, відповідач просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши присуджений місцевим судом розмір аліментів на дітей з 1/3 до ? частини його заробітку (доходу).

Позивачка у своїй апеляційній скарзі посилалася на те, що після того, як вони з відповідачем стали проживати окремо, на підставі ст. 187 СК України сторони домовилися і відповідач подав заяву за своїм місцем роботи про відрахування аліментів на дітей у розмірі ? частини його заробітної плати, починаючи з 1 жовтня 2015 року по 30 червня 2024 року.

Проте після того, як вона звернулася до суду, відповідач свою заяву про добровільну сплату аліментів відкликав. Проте їй важливо отримувати з відповідача аліменти не за його заявою, а за рішенням суду.

Натомість суд, визначаючи розмір щомісячних аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, належним чином таке своє рішення не обґрунтував.

Враховуючи положення ст. ст. 181 і 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на дітей у розмірі ? частини його заробітку (доходу).

Покликаючись на ці обставини, позивачка просила апеляційний суд присуджений місцевим судом розмір аліментів на дітей збільшити з 1/3 до ? частини заробітку (доходу) відповідача, відповідно змінивши рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зі справи видно, що 22 січня 2006 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1, від якого 30 червня 2006 року у сторін народився син ОСОБА_3, а 27 липня 2010 року - дочка ОСОБА_4 (а. с. 7-9).

Крім того, у позивачки є дочка від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 36).

Частиною 1 ст. 187 СК України визначено, що один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана.

З довідки Відокремленого підрозділу Рівненської АЕС № 652 від 10 лютого 2016 року вбачається, що з 1 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року за заявою відповідача від 30 вересня 2015 року з його заробітної плати на користь позивачки бухгалтерією підприємства утримувалися аліменти у розмірі 50 % (а. с. 118).

Проте після того, як позивачка звернулася в суд із даним позовом, відповідач свою заяву від 30 вересня 2015 року про добровільну сплату аліментів відкликав.

Зважаючи на це, покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відсутність передбачених законом підстав для зменшення визначеного за домовленістю між батьками розміру аліментів на дітей на увагу не заслуговують.

Предявивши даний позов до відповідача, позивачка обґрунтовувала його обставинами, зазначеними нею у позовній заяві, і просила суд про стягнення щомісячних аліментів на двох спільних дітей сторін у справі у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача (а. с. 1-2).

Відповідач проти цього заперечив і просив суд стягнути аліменти у розмірі ? частини його заробітної плати (доходу) (а. с. 111-112). У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 додатково зазначив, що не має наміру у подальшому утримувати ще й старшу дочку позивачки від першого шлюбу.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 167 грн., з 1 травня 2016 року складає 1 228 грн., а з 1 грудня 2016 року буде становити 1 313 грн., а на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 455 грн., з 1 травня 2016 року - 1 531 грн., а з 1 грудня 2016 року буде складати 1 637 грн.

Судом установлено, що відповідач працює начальником зміни цеху атомної електростанції РЦ-2 ВП „Рівненська АЕС і його заробіток за шість місяців роботи, починаючи з вересня 2015 року по лютий 2016 року, становить 204 468, 93 грн., або в середньому 34 078 грн. у місяць (а. с. 119).

З довідки про доходи № 50 ДЗ „Спеціалізована медико-санітарна частина № 3 МОЗ України видно, що відповідачка працює лікарем. Її заробіток за шість місяців роботи, починаючи з вересня 2015 року по лютий 2016 року, склав 31 167, 18 грн., або близько 5 194 грн. у місяць (а. с. 47).

Зі справи видно, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до відповідача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач зобовязаний утримувати своїх дітей та разом із позивачкою повинен забезпечити їм рівень життя, необхідний та достатній для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей; з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України); розмір аліментів не може бути меншим, аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а також урахував інші обставини справи, які мають істотне значення для вирішення спору сторін.

Викладене означає, що у випадку набрання оскаржуваним рішенням законної сили розмір щомісячних аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на користь позивачки на утримання двох спільних неповнолітніх дітей сторін у справі, буде становити приблизно 11 245 грн., або по 5 622 грн. на кожну дитину, що у 12 разів перевищуватиме 30 % установленого законом прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років ((204 468, 93 грн. : 6 х 1/3 : 2) : (1 531 х 30%) = 12)).

На переконання колегії суддів, якщо позивачка буде приймати таку ж саму участь в утриманні своїх дітей, як і відповідач, то їх неповнолітнім дітям будуть створені умови життя, які будуть достатніми і необхідними для їх подальшого розвитку.

Разом з тим, достатніх підстав для зменшення присуджених місцевим судом розміру аліментів на дітей сторін у справі з 1/3 до ? частини заробітку (доходу) відповідача апеляційний суд також не вбачає.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно зясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: