Справа № 569/3710/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Капріян І.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ПСП "Волинь" про відшкодування шкоди, завданої в ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського міського суду із вищевказаним позовом з подальшим його уточненням від 06 червня 2016 року, в якому просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 100000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

Представник ПСП "Волинь" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року у справі №569/4940/14-к, визнано винним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Грушівка, Сарненського району, Рівненської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ПСП "Волинь", раніше не судимого, проживаючого АДРЕСА_1, у вчиненні злочину передбачено ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави вирати на залучення експерта в розмірі 6326,62 грн., на користь Рівненської ЦМЛ витрати на лікування ОСОБА_5 в розмірі 3983,70 грн. та задоволено цивільний позов повністю.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2016 року, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2015 року відносно ОСОБА_2 в частині призначеного покарання скасовано та призначено останньому покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн., а в решті вирок першої інстанції залишено без змін.

З вироку Рівненського міського суду від 10.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_2, 15 жовтня 2013 року, близько 15 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки "УАЗ 31512", реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись із заїзду на вул.Присадибну в м.Рівне у напрямку вул. Дворецької, виїхав на перехрестя вул. Дворецька - Польова - Басівкутська - заїзд на вул. Присадибну та здійснюючи маневр повороту ліворуч на вул. Польову, неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалася, в порушення вимог пункту 33.2.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", згідно якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під"їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, тобто не виконав вимоги пункту 16.11. Правил дорожнього руху, згідно якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається то другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх - подальшого руху, де допустив зіткнення з легковим автомобілем марки "Renault Twingo", реєстраційний номер НОМЕР_2, що рухався по вул.Польовій через перехрестя вул. Дворецька - Польова - Басівкутська - заїзд на вул. Присадибну у напрямку вул. Басівкутської із швидкістю не менше 67,2-70,4 км/год. під керуванням водія ОСОБА_5, який не мав можливості уникнути зіткнення з незалежних від нього технічних причин як при русі із фактичною швидкістю так і при русі із максимально допустимою швидкістю 60 км год., спричинивши при цьому потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритого перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків; осаднення лобної ділянки; закритої травми грудної клітки у вигляді забою правої легені; тупої травми живота, яка ускладнилась травматичним шоком І ступеню, які відносять до ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію доготривалості розладу здоров"я.

Також судом встановлено, що позивач проходив лікування в ЦМЛ м.Рівне, що підтверджується епікризами, а саме: стаціонарне лікування проводилося з 15.10.2013 р. по 06.11.2013 р. (епікриз 20196), зроблено дві операції - 15.10.2013 р. та 23.10.2013 р., переведений на амбулаторне лікування; з 23.12.2013 р. по 09.01.2014 р. (епікриз 25345), при виписці рекомендовано медикаментозне лікування, ходьба на милицях 2 місяці, подальше видалення МК (операція з видалення металічної пластини; стаціонарне лікування проводилося з 24.04.2014 р. по 05.05.2014 р. (епікриз 8154). Діагноз консолідований перелом стегнової кістки з наявністю МК. Після лікування виписано під нагляд травматолога, рекомендовано регулярно проходити курси відновного лікування; стаціонарне лікування проводилося з 18.11.2014 р. по 02.02.2015 р. (епікриз 22483). Діагноз консолідований перелом стегнової кістки з наявністю МК. Після лікування виписано під нагляд травматолога, рекомендовано регулярно проходити курси відновного лікування; стаціонарне лікування проводилося з 02.06.2015 р. по 15.06.2015 р. (епікриз 10938). Діагноз консолідований перелом стегнової кістки з наявністю МК. Після лікування виписано під нагляд травматолога, рекомендовано регулярно проходити курси відновного лікування; стаціонарне лікування проводилося з 22.10.2015 р. по 02.11.2015 р. (епікриз 20012). Діагноз консолідований перелом стегнової кістки з наявністю МК, комбінована контрактура правого кульшового та колінного суглобів, атрофія м"язів правого стегна, виражене порушення стато-динамічної функції правої нижньої кінцівки. Після лікування виписано під нагляд травматолога, рекомендовано регулярно проходити курси відновного лікування.

Крім того, з оглянутих довідок МСЕК вбачається, що ОСОБА_5 встановлена інвалідність, а саме протягом періоду з 17.02.2014 р. по 01.03.2015 р. - 2 група (довідка МСЕК серія АВ №0310350), з 01.03.2015 р. по 01.03.2016 р. - 3 група інвалідності (виписка МСЕК серія АВ №0397887), з 29.02.2016 р. по 01.03.2017 р. - 3 група інвалідності (довідка МСЕК серія АВ №0410898).

Довідкою №54 від 12.05.2016 року, виданою ПСП "Волинь" підтверджується, що ОСОБА_2 працював на посаді директора з 15.08.2008 року по 01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб"єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб"єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб"єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв"язку з виконанням своїх трудових (службових) обов"язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов"язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення ст.ст.1187, 1188 ЦК України є спеціальним по відношенню до ст.1166, 1167 ЦК України, у зв"язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вказаний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-108цс13, який є обов"язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України для врахування судами загальної юрисдикції при здійсненні правосуддя.

В судовому засіданні представником відповідача ПСП "Волинь" не заперечувався факт того, що автомобіль марки "УАЗ 31512", реєстраційний номер НОМЕР_1 закріплений за ПСП "Волинь", як службовий, яким на момент вчинення кримінального правопорушення керував ОСОБА_2, перебуваючи на той час в трудових відносинах із ПСП "Волинь" на посаді директора.

Посилання представника ПСП "Волинь" на те, що ОСОБА_2, будучи директором ПСП "Волинь", міг використовувати автомобіль марки "УАЗ 31512" в своїх особистих цілях, суд не приймає до уваги, оскільки суду не надано належним доказів на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову в частині вимог позивача до відповідача - ОСОБА_2 слід відмовити з урахуванням вищезазначеного.

Щодо розміру стягнення моральної шкоди, суд врахуває положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ч. 3 ст. 23 ЦК України та виходить із засад розумності, виваженості, добросовісності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи характер, тривалість та обсяг моральних страждань, яких зазнала потерпіла у зв"язку з отриманням тілесних ушкоджень під час наїзду, стан здоров"я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих зв"язках, фактичні обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди слід зменшити до 20 000 грн...

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 551,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 версня 2016 року.

Суддя -