№ провадження 2/646/188/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.16 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Сорока О.П.,

за участю секретаря Кравчук Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобовязання вчинити дії, виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок 73 по вул.Комсомольській у м.Харкові, передачу вказаного будинку в управління позивача та виселення відповідачів. В обґрунтування зазначив, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30.03.2010р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-703/168/2007 у розмірі 1491197,83 грн. В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PCL 703/168/2007. Оскільки рішення суду не виконано, кредит не повернуто, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Позивач та відповідачі в судове засідання не зявились, про день та час розгляду повідомлені належним чином.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, заперечувала проти задоволення позову, оскільки виселення неповнолітньої ОСОБА_2 із буд.73 по вул.Комсомольській у м.Харкові є порушенням її житлових прав.

Заслухавши представника третьої особи, вивчивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.05.2011 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ - «ОТП Банк» переуступає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки.

Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні, обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, до позивача перейшли усі права щодо вимоги до відповідача ОСОБА_1

Так, 24.09.2007 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML 703/168/2007. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30.03.2010 р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-703/168/2007 у розмірі 1491197,83 грн.

25.09.2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 також було укладено договір іпотеки № PCL 703/168/2007 з метою забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитним договором ML 703/168/2007 від 24.09.2007 року.

Предметом вказаного договору іпотеки є нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою м. Харків, вул. Комсомольська, буд. 73.

Як вбачається зі змісту п. і) ч.5.1 ст. 5 зазначеного договору, іпотеки іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження Предмета Іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування Предметом Іпотеки.

Однак рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 р. встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 18.08.2006 року. Вказане підтверджується довідкою Червонозаводського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області від 30.07.2015 року №20/4818.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 34,38 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом.

Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та передачу його в управління позивачу, а також виселення відповідачів, суд виходить з того, що при укладенні договору іпотеки було приховано факт реєстрації та проживання неповнолітньої дитини у буд. 73 по вул. Комсомольській у м. Харкові. Дозвіл на укладення договору іпотеки у органа опіки не отримувалось.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та пятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Так, відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Верховний Суд України в складі судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи № 6-1892цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, справи № 1630цс15 постанову від 11 листопада 2015 року, справи № 6-1061цс15 постанову від 25 листопада 2015 року, в яких піддав аналізу правильне застосування приписів статті 39 Закону України «Про іпотеку» в поєднанні зі статтею 40 цього Закону та статтею 109 ЖК УРСР, і сформував наступний правовий висновок.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом встановлено, що житловий будинок 73 по вул. Комсомольській у м. Харкові придбаний ОСОБА_1 ще до укладання кредитного договору, на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2006 р. Тобто будинок придбаний не за рахунок кредитних коштів, тому мешканці вказаного будинку не можуть бути виселені з нього без надання іншого постійного житла.

В позові відсутні посилання на можливість надання відповідачам іншого житла. На думку суду, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з буд. 73 по вул. Комсомольській у м. Харкові суперечить правам та інтересам ОСОБА_2, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та порушує охоронювані законом інтереси дитини, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Представник Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти виселення неповнолітньої ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст.514 Цивільного Кодексу України, ст..109 ЖК УРСР, ЗУ "Про іпотеку",

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобовязання вчинити дії, виселення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сорока О.П.