Справа № 162/821/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Провадження № 22-ц/773/1531/16 Категорія: 69 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Панасюка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його участі у бойових діях щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а саме в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у період проходження служби за мобілізацією з 28 травня по 16 липня 2014 року.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу судді, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду -зміні з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що законодавством України визначено спеціальний порядок встановлення факту участі у бойових діях, що виключає можливість розгляду цього питання судом шляхом встановлення відповідного факту в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту вимог суд вбачає спір про право.

З таким висновком суду колегія суддів у повній мірі не може погодитись з огляду на таке.

Судом правильно зазначено, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в АТО, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в анти терористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, передбачено, що питання надання статусу учасника бойових дій розглядається відомчою комісією того відомства, у складі якого особа брала участь в антитерористичній операції.
Відповідно до п.5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається:
1. комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія);
2. міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.
Крім того, у п. 4 вищезгаданого Порядку наведений перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.
Положення про міжвідомчу комісію затверджується Мінсоцполітики. До складу міжвідомчої комісії включаються фахівці усіх відомств, зазначених у п.5, а також можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.
Згідно з п.6 Порядку для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками установ, закладів подаються на розгляд комісії у місячний строк після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу чи призначення їх на відповідні посади.
Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.
Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатком 3.
Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.
Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та у місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії.
Згідно з п.8 Порядку в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.
У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку.

Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку, в даному випадку в порядку адміністративного судочинства.

З пояснень ОСОБА_1 та представника ІНФОРМАЦІЯ_2 слідує, що заявник усно звертався до Любешівського районного військового комісаріату для встановлення статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення встановленого зразка, однак йому усно було відмовлено у прийнятті документів для передачі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій. При повторному зверненні заявника до військового комісаріату за місцем його реєстрації спеціалісти комісаріату в усній формі роз`яснили право заявника на звернення його до суду щодо встановлення даного факту, який дасть право на визнання його учасником бойових дій. Разом з тим, в матеріалах даної справи відсутні будь-які письмові докази прийняття рішень щодо відмови у вчиненні зазначених дій.

Стаття 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 2 постанови № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право врахувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Зокрема, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причини і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо неможливості встановлення факту участі заявника у бойових діях в судовому порядку є правильним, оскільки діючим законодавством України встановлення такого факту віднесено до компетенції інших органів.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо наведених в ухвалі суду підстав для відмови у відкритті провадження в даній справі - наявності спору про право. Зі змісту заяви та апеляційної скарги вбачається, що заявником не ставилось питання оскарження рішень дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо встановлення даного факту, так як в даному випадку письмової відмови комісаріату в матеріалах справи немає. Висновок суду в мотивувальній частині щодо наявність спору про право є передчасним та неогрунтованим, що в свою чергу потягло постановлення ухвали з порушенням процесуальних норм.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження , а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Згідно з п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
Зважаючи на ці обставини, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу частково, тому у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини покликання на ч.4 ст. 256 ЦПК України та на існування спору про право як на підставу для відмови у відкритті провадження у справі, замінивши на п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді