Дата документу 01.11.2016 Справа № 554/2451/13-ц
Провадження № 4-с/554/76/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року

Октябрський районний суд м. Полтави

у складі: головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарях Ткаченко А.К., Худолій Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо арешту майна та оголошення заборони на його відчуження, скасування постанови, заінтересована особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою. В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 25 серпня 2016 року у нотаріальній конторі він дізнався про наявність арешту на квартиру,розташовану за адресою : АДРЕСА_1. Після цього він звернувся до ВДВС Полтавського МУЮ та отримав копію постави про від 14 травня 2015 року, згідно якою було накладено арешт на його рухоме і нерухоме майно. Вказана постанова йому не направлялася. З постановою він не згоден та просить її скасувати, так як арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Оцінюючи наявність його боргу по аліментів у розмірі 4000 грн., ніяк неможливо зробити висновок, що арешт квартири може сприяти реальному забезпеченню рішення суду про стягнення аліментів. Державний виконавець не викликала його та не зясувала можливість погашення заборгованості у добровільному порядку. Також не зясувала, що він та батьки постійно надають матеріальну допомогу на утримання дитини. Заявник просить визнати неправомірними дії державного виконавця Бойко О.В. щодо арешту його майна квартири за вищевказаною адресою та скасувати постанову про арешт майна боржника від 14 травня 2015 року.

Заявник в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, скаргу підтримує.

Представник заявника скаргу підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на порушення державним виконавцем ст..ст.52-57,74 Закону України «Про виконавче провадження», так як заборгованість була менше за 10 мінімальних розмірі заробітної плати, боржник копію постанови про арешт майна не отримував та йому не було відомо про наявність виконавчого провадження, боржнику не направлявся розрахунок заборгованості по аліментам та накладення арешту на майно боржника не мало на меті реальне виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Державний виконавець Бойко О.В. зі скаргою не погодилася та просила відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні про стягнення аліментів нею були дотриманні вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Арешт було накладено після того, як стало відомо, що існує у боржника борг за аліментами більше ніж за три місяці. Стягувач написала заяву про накладення арешту. Тому, з метою спонукання до виконання боржником рішення суду, нею була винесена постанова про арешт майна боржника. Перед цими нею були здійснені запити до організації щодо перевірки наявності у боржника майна. Постанови про арешт майна вона винесла до отримання відповідей про наявність майна. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження вона направляла боржнику, але в провадженні відсутнє зворотне повідомлення про отримання божником постанови, а тому його і немає. Нею також здійснювалися виклики боржника простими листами. Наявність будь-якого майна за місцем проживання боржника нею не була перевірена.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_3 зі скаргою не погодилася та просила відмовити у її задоволенні, так як заявник добровільно аліменти не сплачував протягом тривалого часу. Ніякої домовленості про надання ним чи його батьками допомоги на дитину між ними не було. Тому нею була написала заява про арешт майна боржника.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і у повному обсязі виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Так ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 46780975 по примусовому виконанню виконавчого листа № 554/2451/13-ц від 26.03.2013 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.79).

06 березня 2015 року старшим державним виконавцем Бойко О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні (а.с.79).

Копію вищезазначеної постанови направлено боржнику 11 березня 2015 року ( а.с.78).

Як зазначила в судовому засіданні державний виконавець, що відсутнє підтвердження направлення вказаного повідомлення боржника та докази його отримання.

14 травня 2015 року у звязку із наявністю у боржника заборгованості по аліментах державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.27). Вказаною постановою накладено арешт на нерухоме майно боржника. що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.92).

В судовому засіданні представник заявника зазначила про те, що заявник постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна не отримував.

У відповідності до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження ( далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувача відповідно до ст..47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, виходячи із встановлених по справі обставин, вбачається, що старшим державним виконавцем Октябрського ВДВС ОСОБА_2 виконавчі дії спрямовані на примусове стягнення заборгованості з боржника на користь стягувача були розпочаті за відсутності належних даних про те, що боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем в порушення вимог ст..10 ЦПК України не надані докази щодо відправлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, наявність супровідного листа про направлення постанови не може бути безспірним доказом направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, а тому суд приходить до висновку, що боржник був позбавлений можливості вчинити дії, спрямовані на самостійне виконання рішення суду впродовж зазначеного у постанові семиденного строку.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, державним виконавцем постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена без належної перевірки майнового стану боржника.

Так, 30 квітня 2015 року державним виконавцем було здійснено запити до Центра ДАІ, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області.

Проте, постанова про арешт майна від 14 травня 2015 року про арешт майна була винесена державним виконавцем без наявності відповідей про наявність або відсутність майна від зазначений організацій, що підтвердила в судовому засіданні державний виконавець.

Слід зазначити, що, враховуючи розмір заборгованості по аліментам на час винесення постанови про арешт майна (зі слів державного виконавця приблизно 1500 грн.), державним виконавцем не здійснювався вихід за місцем проживання боржника з метою можливого арешту майна боржника за місцем його проживання..

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення скарги та необхідність скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.383-387, 218 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо арешту нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 14 травня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Л.В.Кулешова