АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заремба О.В. про визнання недійсним договору дарування від 03 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участю третьої особи: приватного нотаріуса КМНО Заремба О.В. про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування позову зазначали, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2010 року було змінено ідеальні частки ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у домоволодінні АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - 54/100 частини житлового будинку; ОСОБА_6 - 46/100 частини житлового будинку. Також цим же судовим рішенням за ОСОБА_1, ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру № 2 загальною площею 39,8 кв. м., житловою площею 23,8 кв. м., яка складається з коридору - 4,0 кв. м., ванної - 4,5 кв. м., кухні - 7,5 кв. м, житлової кімнати - 12,6 кв. м., житлової кімнати - 11,2 кв. м (літ. „А" (2-5) та (2-4) технічного паспорту), та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. „Б" технічного паспорту), гараж (літ. „Д" технічного паспорту), а також огорожі: металеву хвіртку, металеві ворота та дерев'яну огорожу з виходом та виїздом на АДРЕСА_1, огорожу з металевими стовпчиками з сусіднім будинком АДРЕСА_2.

За ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру № 1 загальною площею 38,8 кв. м., житловою площею 28,4 кв. м., яка складається з тамбуру - 3,1 кв. м., кухні - 7, 3 кв. м., житлової кімнати - 16,6 кв. м., житлової кімнати - 11,8 кв. м„ та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. „Е" технічного паспорту), вбиральня (літ. „Г" технічного паспорту), а також огорожу: дерев'яні хвіртку, ворота та огорожу з виходом та виїздом на вул. Черняхівського, що складає 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Окрім того, рішенням суду було поділено домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі, виділивши у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 54/100 частин житлового будинку загальною площею 39,8 кв.м., що складає квартиру № 2, виділивши у власність ОСОБА_6 46/100 частин житлового будинку загальною площею 38.8 кв.м., що складає квартиру № 1. Горище будинку було вирішено розділити по стіні, яка відокремлює квартири № 1 та № 2 спірної будівлі. Встановлено між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 порядок користування земельною ділянкою загальною площею 855,3 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 380,25 кв.м., ОСОБА_6 - 475,05 кв.м.

На виконання рішення Шевченківського районного суду від 29.11.2010 року співвласниками домоволодіння було зареєстровано право власності на змінені частки у домоволодінні, а саме: 46/100 часток за ОСОБА_6, та 54/100 за ОСОБА_1 та , ОСОБА_2

Також вказували, що у листопаді 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_3 із позовом до них про виділ в натурі частки з домоволодіння, що є спільною частковою власністю, та визнання права на користування частиною земельної ділянки, при цьому вказував, що він є власником 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 03 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. за реєстровим номером 223 та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03 березня 2015 року, номер запису про право власності 8921148.

Вважають вказаний договір дарування частини житлового будинку недійсним з тих підстав, що сторонами під час його укладення, на їх думку, не було дотримано вимог закону щодо визначення такої істотної умови договору, як його предмет, оскільки сторонами було зазначено як предмет договору 46/100 частин спірного житлового будинку без визначення конкретних приміщень, на які сторона договору - ОСОБА_4 набула права власності, та без врахування того, що частина приміщень вже були зруйновані.

Окрім того, спірний договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку мало б перейти у зв'язку із переходом прав на житловий будинок, оскільки сторонами було лише зазначено її обліковий номер.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку, посвідчений 03 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. за реєстровим номером 223 та зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03 березня 2015 року, номер запису про право власності 8921148.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 та представник позивачів підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідачка ОСОБА_4 та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 718 ЦК України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2010 року було змінено ідеальні частки ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у домоволодінні АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - 54/100 частини житлового будинку; ОСОБА_6 - 46/100 частини житлового будинку. Також за цим же рішенням за ОСОБА_1, ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру № 2 загальною площею 39,8 кв. м., житловою площею 23,8 кв. м., яка складається з коридору - 4,0 кв. м., ванної - 4,5 кв. м., кухні - 7,5 кв. м, житлової кімнати - 12,6 кв. м., житлової кімнати - 11,2 кв. м (літ. „А" (2-5) та (2-4) технічного паспорту), та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. „Б" технічного паспорту), гараж (літ. „Д" технічного паспорту), а також огорожі: металеву хвіртку, металеві ворота та дерев'яну огорожу з виходом та виїздом на вул. Черняхівського, сітку з залізними та азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння АДРЕСА_1, огорожу з металевими стовпчиками з сусіднім будинком АДРЕСА_2.

За ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру № 1 загальною площею 38,8 кв. м., житловою площею 28,4 кв. м., яка складається з тамбуру - 3,1 кв. м., кухні - 7, 3 кв. м., житлової кімнати - 16,6 кв. м., житлової кімнати - 11,8 кв. м„ та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. „Е" технічного паспорту), вбиральня (літ. „Г" технічного паспорту), а також огорожу: дерев'яні хвіртку, ворота та огорожу з виходом та виїздом на вул. Черняхівського, що складає 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Окрім того, зазначеним рішенням суду було поділено домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі, виділивши у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 54/100 частин житлового будинку загальною площею 39,8 кв.м., що складає квартиру № 2, виділивши у власність ОСОБА_6 46/100 частин житлового будинку загальною площею 38.8 кв.м., що складає квартиру № 1. Горище будинку було вирішено розділити по стіні, яка відокремлює квартири № 1 та № 2 спірної будівлі. Встановлено між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 порядок користування земельною ділянкою загальною площею 855,3 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 380,25 кв.м., ОСОБА_6 - 475,05 кв.м.

На виконання рішення Шевченківського районного суду від 29.11.2010 року співвласниками домоволодіння було зареєстровано право власності на змінені частки у домоволодінні, а саме: 46/100 часток за ОСОБА_6, та 54/100 за ОСОБА_1 та , ОСОБА_2

Встановлено, що 19.09.2012 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровувана) було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., реєстровий номер 8637, відповідно до п. 1 якого дарувальник безоплатно передав обдаровуваній належні їй 46/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, (а.с. 95).

Згідно із п. 2 вказаного договору житловий будинок, 46/100 частин якого відчужується, має такі характеристики: загальна площа 75,30 кв.м., житлова площа 52,20 кв.м. У вказаному договорі також приведена резолютивна частина рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2010 року.

Як видно з витягу № ДК-01050/2012 з автоматизованої системи ведення земельного кадастру міста Києва станом на 21.08.2012 року, кадастровим номером земельної ділянки по АДРЕСА_1, визначеним відповідно до п. 12 Постанови КМУ від 18.08.2010 року № 749 «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці», є: НОМЕР_1.(а.с. 117).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 46/100 частини житлового будинку на підставі договору дарування від 19.09.2012 року (а.с. 128).

03.03.2015 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) було укладено договір дарування частин житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В., реєстровий номер 223, згідно з п. 1 якого дарувальник передав безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний прийняв як дарунок 46/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, (а.с. 126).

У відповідності з п. 2 договору дарування житловий будинок, 46/100 частин якого відчужується, має такі характеристики: загальна площа 75,30 кв.м., житлова площа 52,20 кв.м. Опис об'єкта: «А» - житловий будинок (дерев. обкл. цеглою), «Б» - сарай з погребом, «Д» - гараж, «Е» - сарай, «Г» - вбиральня, «№ 1-6, І, І;І І» споруди. Житловий будинок, частина якого дарується, розташований на земельній ділянці, площею 464,69 кв.м., кадастровий номер -88:42:006. Відповідно до даних Департаменту земельних ресурсів №0570291-057/с-52-1399 від 28.01.2015 р. , на підставі технічного звіту по земельній ділянці по АДРЕСА_1 (НОМЕР_1) площею 464, 69 кв.м -за ОСОБА_4

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину , а саме; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 4, 5, 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Таким чином, оскільки вимоги про визнання правочину недійсними можуть заявлятись сторонами правочину, то позивачам слід довести, які саме їх законні інтереси було порушено вчиненням спірного правочину.

За правилом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичнихчи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказівсторінта інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом позивачі зазначали, що вказаний правочин порушує їхні права, оскільки обдаровуваний ОСОБА_3 звернувся Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до позивачів про виділ в натурі частки з домоволодіння, що є спільною частковою власністю та визнання права на користування частиною земельної ділянки.

Проте, під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачами не доведено, які саме їх права або інтереси були порушені при укладенні договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 гідно вимог ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України. При укладенні договору дарування 46/100 частки спірного домоволодіння не було допущено жодних порушень, обмежень у здійсненні позивачами права власності на належну їм 54/100 частини житлового будинку, або позбавлення їх цього права.

Посилання позивачів на відсутність у договорі дарування від 03 березня 2015 року предмету - конкретного переліку приміщень та споруд, виділених в натурі і визначених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року для кожного співвласника домоволодіння АДРЕСА_1, призвело до того, що фактично за цим договором обдарований набуває права власності не лише на 46/100 частин житлового будинку, яку йому відчужила ОСОБА_4, а на більшу, оскільки площа зменшилась на 3,3 кв.м. у результаті руйнування тамбуру 1-1-3,1 кв.м, та на 46/100 сараю під літерою «Б», гаража під літерою «Д» (хоча на ці будівлі визнано право власності ОСОБА_2), сараю під літерею «Е» (хоча в договорі дарування ОСОБА_4 він повінстю належить їй), а також усіх споруд, хоча право власності на них чітко визначене Шевченківським районним судом м. Києва, не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

На виконання рішення Шевченківського районного суду від 29.11.2010 року співвласниками домоволодіння було зареєстровано право власності на змінені частки у домоволодінні, а саме: 46/100 часток за ОСОБА_6, та 54/100 за ОСОБА_1 та , ОСОБА_2

Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно станом на 14 серпня 2012 року, за позивачами на праві спільної сумісної власності належить 54/100 частин житлового АДРЕСА_1, тоді як підтверджень того, що позивачами, а також ОСОБА_8 або ОСОБА_6 на виконання рішення суду від 29 листопада 2010 року було зареєстровано право власності на окремі квартири №1 та №2 даний витяг не містить.

Предметом спірного договору дарування є частка у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а не право власності на індивідуально визначені об»єкти нерухомого майна -квартири №1і 2, які у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку мало б перейти у зв'язку із переходом прав на житловий будинок, не заслуговують на увагу.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Проте, відповідно до спірного договору дарування, відповідач ОСОБА_3 набув право власності на частку в майні, тоді як право власності на житловий будинок, будівлю або споруду не були предметом укладеного договору.

Із листа Департаменту земельних ресурсів від 28.01.2015 р. за №0570291-057/с-52-1399 вбачається, що відповідно до даних міського земельного кадастру на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування обліковуються такі земельні ділянки: на АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 код НОМЕР_1, площею 464,69 кв.м та за іншою фізичною особою код НОМЕР_2, площею 380,25 кв.м. Станом на 31.12.2012 р. документи, що посвідчують право користування (власності) вказаними земельними ділянками в Департаменті не зареєстровані (а.с130).

Вказані відомості Департаменту земельних ресурсів від 28.01.2015 р. та дані щодо земельної ділянки, зазначеної в договорі купівлі-продажу від 19.09.2012 року відображені також і в п.2 спірного договору дарування частини житлового будинку.

Крім того, як пояснила в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1, у позивачів також відсутній кадастровий номер земельної ділянки, оскільки належна їм частина земельної ділянки у встановленому порядку не зареєстрована.

Суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору дарування недійсним, а обставини, на які посилаються позивачі як на підстави недійсності договору дарування, не є такими в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі

Керуючись 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: