У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Прилад» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Прилад» (далі - ТОВ «Підприємство «Прилад») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 6 квітня 2010 року, 17 травня 2010 року та 2 червня 2010 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договори позики, за якими відповідачу ТОВ «Підприємство «Прилад» надано грошові кошти в позику на загальну суму 84 тис. грн, які ОСОБА_4 зобов'язалася повернути у визначений договорами строк.

Повернення позики відповідачем відбувалося шляхом утримання позивачем коштів із заробітної плати ОСОБА_4 Загальна сума поверненої позики відповідача становила 7 712 грн 87 коп. та на даний час сума позики, яка залишилася неповернутою, становить 76 287грн 13 коп. При цьому останнє утримання із заробітної плати відповідача здійснено 30 листопада 2011 року, після чого відповідача звільнено з роботи, що підтверджується наказом від 16 грудня 2011 року №52-К.

Таким чином, ТОВ «Підприємство «Прилад» просило позов задовольнити та стягнути на свою користь кошти.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Підприємство «Прилад» борг за договорами позики у сумі 76 287 грн 13 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 4 128 грн 66 коп. та 804 грн 16 коп. понесених витрат на оплату судового збору, а всього разом 81 219 грн 95 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі припинити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 526, 625, 1049, 1050 ЦК України, дійшли правильного висновку про задоволення позову. ОСОБА_4 у добровільному порядку не повернула позивачу кошти в сумі 76 287 грн 13 коп., згідно із договорами позики від 6 квітня 2010 року, 17 травня 2010 року та 2 червня 2010 року, чим прострочила виконання грошового зобов'язання.

Крім того, установлено, що ОСОБА_4 сплачено частину позики 30 листопада 2011 року, з позовною заявою ТОВ «Підприємство «Прилад» звернулося 20 вересня 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду є необгрунтованим.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик