АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5286/16 Справа № 173/2384/15 Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т.П. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Верхньодніпровська міська рада про усунення перешкод у здійснення права власності на будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права власності на будинок. Позивач вказував на те, що йому належить будинок по АДРЕСА_1 до якого існував проїзд шириною 3,5 метри. На підставі рішення Верхньодніпровської міськради від 25 травня 1999 року відповідач отримала у власність земельну ділянку АДРЕСА_2, після чого стала перешкоджати йому у вільному проїзді до свого будинку.

Погоджувальною комісією по земельним питанням Верхньодніпровської міськради 13 червня 2003 року було складено акт, відповідно до якого за ним було залишено право на проїзд через земельну ділянку відповідача, котрій було заборонено чинити йому перешкоди при проїзді через її присадибну ділянку. Приблизно в 2013 році відповідач встановила на ворота замок, чим знову стала перешкоджати йому у вільному проході та проїзді через свою земельну ділянку.

Посилаючись на те, що він не може в повній мірі користуватись своїм будинком та гаражем, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні його права власності на будинок шляхом зобов'язання відповідача надати ключі від воріт її домоволодіння та вільний доступ до його будинку.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 (а.с.36-37). Позивач є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с.3), до якого існує проїзд через належну відповідачеві земельну ділянку.

Між сторонами неодноразово виникали конфлікти з приводу проходу чи проїзду ОСОБА_3 через земельну ділянку ОСОБА_2, які були предметом розгляду погоджувальної комісії по земельним питанням Верхньодніпровської міськради (а.с.7).

В результаті чергового звернення ОСОБА_3 до виконкому Верхньодніпровської міськради з приводу забезпечення доступу до належного йому будинку через земельну ділянку ОСОБА_2, у жовтні 2014 року йому було роз'яснено право на звернення до суду за вирішенням цього питання на умовах сервітуту (а.с.8).

У липні 2015 року ОСОБА_3 звертався до Верхньодніпровської райдержадміністрації за вирішенням питання про право проїзду до свого будинку на умовах сервітуту, де йому було рекомендовано звернутися для вирішення даного питання до Верхньодніпровської міськради (а.с.10).

Згідно з ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (ч.1 ст.98 ЗК України).

Види права земельного сервітуту визначені ст.99 ЗК України, до яких, зокрема, належить, право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі тощо.

Згідно з ч.3 ст.402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови.

Незважаючи на вказані роз'яснення, ОСОБА_3 не продовжив вирішувати питання на умовах сервітуту, а звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійснення права власності на будинок.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідач є власником домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_3, при передачі їй у власність вказаної земельної ділянки передбачалося забезпечення права позивача на проїзд до свого домоволодіння, що підтверджується повідомленням відділу у справах будівництва та архітектури виконкому Верхньодніпровської міськради від 31 січня 1991 року, а тому у позивача виникло речове право на чуже майно, яке підлягає захисту.

З таким висновком погодитися не можна, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач є власником домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_3, а також про передачу їй у власність вказаної земельної ділянки у 1991 році.

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги, суд зобов'язав ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 вільний доступ до його домоволодіння через ворота домоволодіння по АДРЕСА_4 а не через земельну ділянку по АДРЕСА_3.

Розглядаючи справу, суд залишив поза увагою і те, що ОСОБА_3 заявив позов про усунення перешкод у здійснення права власності на будинок.

За загальним правилом, установленим ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Проте позивач не довів, що відповідач перешкоджає йому у здійсненні права власності на будинок, хоча це і є його процесуальним обов'язком.

За таких обставин оскаржене рішення без змін залишатися не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, позивач не позбавлений можливості вирішити питання про право проходу та проїзду через чужу земельну ділянку на умовах сервітуту.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року скасувати. В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.