Справа № 201/5341/16-ц
Провадження №2/201/1786/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про визнання недійсним договору про переведення боргу від 02.10.2015р.,

В С Т А Н О В И В:

12.04.2016р. ОСОБА_1 в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третя особа - Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5) про визнання недійсним договору про переведення боргу від 02.10.2015р. ( а.с. № 4-6).

Ухвалою суду від 13.04.2016р. у прийнятті зустрічного позову було відмовлено та передано судді Ткаченко Н.В., як позов, що надійшов вперше (а.с. № 1).

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 06.04.2016р. - а.с. № 9) в судовому засіданні посилалася на те, що 02.10.2015р. між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був посвідчений договір про переведення боргу. Відповідно до даного договору ОСОБА_4 став боржником за договором позики на суму 280 250дол.США. Позивачка, як дружина ОСОБА_4, не давала своєї згоди на укладення договору про переведення боргу, відмовилася від підписання згоди на укладення цього договору, вважаючи що договір про переведення боргу суперечить інтересам сімї. Крім того, позивачка отримала повідомлення 04.11.2015р. № 94/01-16 від приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5 про те, що нотаріальна дія з посвідчення та реєстрації договору буде скасована. Просила визнати недійсним з момент вчинення правочин-договір про переведення боргу від 02.10.2015р., укладений між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_3, як первісним боржником, та ОСОБА_4, як новим боржником, посвідчений приватний нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 673.

Представники відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (обидва діють на підставі довіреності від 25.02.2016р. - а.с. № 34) в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що жодним чином права позивачки, як дружини, оспорюваним договором не порушено. Крім того, посилалися на те, що згода одного з подружжя необхідна лише щодо правочинів про розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, а в даному випадку, такий правочин не укладався. Просили відмовити в задоволені позову.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_10 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.06.2015р. - а.с. № 48-49), в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 (діє на підставі довіреності від 06.04.2016р. - а.с. № 41) в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення не заперечував.

Третя особа Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення (а.с. № 55). В своїй заяві, що надійшла до суду 20.09.2016р. приватний нотаріус просив розглядати справу за його відсутності у звязку з відпусткою.

За таких обставин, суд ухвалою від 21.09.2016р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) постановив розглядати справи за відсутності третьої особи.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе в задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2010р., який зареєстрований в Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ, актовий запис № 96 (а.с. № 7).

02.10.2015р. між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про переведення боргу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 673 ( а.с. № 57-58).

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_4 прийняв на себе обовязки боржника перед ОСОБА_2 щодо сплати суми позики за трьома договорами позики (а.с. № 25,57-58).

Вважаючи недійсним договір про переуступку прав вимог, позивачка посилалася на те, що при його укладені були порушені положення ст. 215, 513, 521 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, а саме, що позивачка не давала згоди на укладення цього договору, оскільки вважала, що договір суперечить інтересам сімї через те, що погашення боргу буде проводитися за рахунок спільного майна подружжя.

Проте, суд вважає ці твердження неспроможними та такими, що не можуть бути полонені в основу рішення суду, виходячи з наступного.

Аналізуючи положення ст. 65 СК України в контексті положень п. 4 глави І розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., можна зробити висновок про те, що ч. 2 ст. 65 СК України щодо надання згоди при укладені одним з подружжя правочину, стосується лише того майна, яке на праві спільної сумісної власності належить подружжю та на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості.

З огляду на те, що договір про переведення боргу від 02.10.2015р. було укладено не з приводу розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4, то відсутні підстави вважати, що для укладення даного договору необхідна була згода позивачки, як дружини.

Крім того, сторонами не було надано під час судового засідання жодного рішення суду, яке набрало законної сили, відносно стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 грошових коштів за договорами позики, так само, як і не надано доказів того, що на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості, що виникла перед ОСОБА_2

З огляду на те, що укладений договір про переведення боргу не стосується розпорядження майном подружжя ОСОБА_4 та його укладення не повязане з потребами цієї сімї (ані представник ОСОБА_1, ані представник ОСОБА_4 під час судового засідання не змогли пояснити, чому саме ОСОБА_4 уклав договір переведення боргу своєї матері на себе та які на це були підстави), а також приймаючи до уваги, що позивачкою не надано суду жодного доказу того, що укладений договір порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном подружжя, то в задоволені позову слід відмовити.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, судом також враховане й те, що ОСОБА_3 в забезпечення виконання своїх зобовязань уклала 19.11.2015р. іпотечний договір, який на сьогоднішній день є чинним та за рахунок майна, що передано в іпотеку, також можуть буди задоволені вимоги ОСОБА_2 (а.с. № 25-31).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, понесені позивачкою при подачі позову судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 215, 513, 521 ЦК України, ст..65 СК України, п. 4 глави І розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про визнання недійсним договору про переведення боргу від 02.10.2015р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко