Провадження № 2/641/1465/2016 Справа № 641/2732/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, Харківської міської ради

третя особа: Управління Держгеокадастру в м. Харкові

про відновлення меж домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради, третя особа: Управління Держгеокадастру в м. Харкові, в якому з урахуванням заяви від 05.04.2016 року просить відновити межу між домоволодінням № 1 та № 2 по в'їзду Автошляховому в м. Харкові шляхом проведення прямої лінії від точки перетину земельних ділянок домоволодінь по в'їзду Автошляховому № 1, в'їзду Автошляховому № 2 та № 104 по пр. Героїв Сталінграда в м. Харкові до точки по "червоній лінії" з боку в'їзду Автошляхового у м. Харкові, яку визначити на відстані 16,25м від межі домоволодіння № 4/2 по вул. Автошляховій в бік домоволодіння № 2 по в'їзду Автошляховому в м. Харкові.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по в'їзду Автошляховому, 1 у м. Харкові. Разом з набуттям права власності на будинок вона набула право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок. Згідно квартальної зйомки 1953 року та технічного паспорту на домоволодіння земельна ділянка мала площу 640кв.м. Довжина лінії розмежування між її домоволодінням та в'їзду Автошляховому складала 16,25м і проходила від межі з домоволодінням № 4/2 по вул. Автошляховій та до межі з № 2 по в'їзду Автошляховому, тоді як в теперішній час він складає 15,21м. При будівництві гаража літ. "Ж" у 2000 році були дотримані норми будування та відповідна відстань від сумісної межі. Відповідач ОСОБА_2, не будучи власником земельної ділянки по в'їзду Автошляховому, 2 в м. Харкові, самовільно для власних потреб знесла паркан, що розділяв земельні ділянки та розширила своє подвір'я до стін гаражу позивача. У добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 відновити межу відмовляється, в зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просить їх задовольнити, посилається на те, що наявними у неї документами доводиться порушення відповідачем межі між домоволодіннями.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечує, вказує на те, що позивач неодноразово зверталась до суду за захистом своїх прав. Також зазначає, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, позивач здійснила приватизацію земельної ділянки, межі земельної ділянки були погоджені з суміжними землекористувачами.

Харківська міська рада направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Управління Держгеокадастру в м. Харкові направило клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, вирішення спору залишило за розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого державний нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори м. Харкова 14.10.1999 р., ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок № 1 з надвірними будівлями по вїзду Автошляховому в м. Харкові. Як вбачається з договору, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент набуття позивачем права власності на будинок) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено з договорі відчуження - будівлі та споруди.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Харківської міської ради від 24.11.2004 року № 201/04 позивач набула у власність земельну ділянку по вїзду Автошляховому, 1 в м. Харкові площею 0,0621 га, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку.

План меж земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки, що належить ОСОБА_1, внесені до Державного акта про право власності на землю та є його невідємною частиною.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді справи позивачем не доведено, що межі земельної ділянки по вїзду Автошляховому, 1 в м. Харкові, проходять в інший спосіб, ніж це визначено в Державному акті.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що давно знайома з позивачем, коли ОСОБА_1 вирішила придбати будинок, вона разом з позивачем відвідувала домоволодіння по в'їзду Автошляховому, 1 у м. Харкові, за металевим гаражем стояв забор, був прохід між гаражем та забором, в подальшому гараж був обкладений цеглою. Хто в подальшому прибрав забор за гаражем їй невідомо.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що 40 років проживала ІНФОРМАЦІЯ_1. На подвір'ї по в'їзду Автошляховому, 1 у м. харкові була не однократно, бачила, що за гаражем було багато землі. Коли у 1999 році ОСОБА_1 придбала будинок № 1, забор між домоволодіннями стояв біля гаражу. Як ОСОБА_2 зносила забор вона не бачила. Приватизація та обмір ділянок робили так, як стояв забор, а не так, як вказано у плані 1953 року.

Згідно зі ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно п. п. 4.1, 4.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян у межах населених пунктів, вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом (ч. ч. 3, 4 ст. 158 ЗК України).

При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що питання про відновлення спірної межі виносилось на вирішення органів місцевого самоврядування (Харківської міської ради), воно розглянуто в установленому законом порядку, землекористувач ОСОБА_1 не згодна з рішенням органу місцевого самоврядування та між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок.

Крім того, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року по справі № 2-45/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.02.2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, треті особи Управління Держкомзему у місті Харків, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання права власності на земельну ділянку, відновлення порушеного права, зобов'язання вчинити дії.

Зокрема, в межах вказаного позову позивачем ставилось питання про визнання її права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: вїзд Автошляховий, 1 площею 19 кв. м., якою володіє ОСОБА_2, зобов'язання ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення права, та зобов'язання Управління Держкомзему у місті Харкові видати новий Державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: вїзд Автошляховий, 1 загальною площею 640 кв м.

Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.06.2012 року по справі № 2-1332/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27.11.2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої ділянки та стягнення матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, з урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 марії Дмитрівни про відновлення меж між домоволодіннями.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11