Провадження № 2/734/300/16 Справа № 734/581/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 квітня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Бузунко О.А.

за участю секретаря Галюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Козелець Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Петрівської сільської ради Козелецькому районі Чернігівської області, Козелецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, про визнання права на спадкове майно,

у с т а н о в и в:

із позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) розміром 4,08 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колективної власності колишнього КСП «ім. Калініна», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, зареєстрованого у Книзі реєстрації та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Петрівській сільській раді 03.03.2008 року за номером 307, у суд звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Петрівської сільської ради Козелецькому районі Чернігівської області, Козелецької районної державної адміністрації.

В матеріалах справи міститься:

- клопотання позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи за їх відсутності;

- заява за підписом сільського голови Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог;

- заява за підписом голови районної державної адміністрації Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника адміністрації;

- заява за підписом головного спеціаліста юридичного сектору відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2.

Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3, згідно з якою:

-23.06.2008 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

-24.05.2008 року ОСОБА_4 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2008 року після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2. В позовній заяві позивачами також вказано, що крім позивачів в управління спадщиною після смерті ОСОБА_3 вступили: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які займаються оформленням спадщини окремо.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке як спадщину у визначений строк позивачі прийняли, проте оформити право на вищевказану земельну частку (пай), не мають можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім'я померлого, на підтвердження чого в пресі розміщене відповідне оголошення.

Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права позивачі відповідачами зазначили Петрівську сільську раду Козелецького району Чернігівської області та Козелецьку районну державну адміністрацію, в той же час не вказані відповідачами інші особи, які прийняли спадщину - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Виходячи з положень ст. 392 ЦК України, втрата документа, який засвідчує право власності, є підставою для пред'явлення позову про визнання права власності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з аналізу зазначеної норми матеріального права, предметом доказування у цивільній справі є не лише наявність порушеного права, а й наявність доказів порушення такого права саме відповідачем.

В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі статтями 11, 33 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідачів можливе лише за клопотанням самого позивача.

З викладеного вбачається, що суд зобов'язаний вирішити справу в межах заявлених вимог і відносно тих відповідачів, які зазначені в позові.

Виходячи з аналізу норм спадкового права, право на спадкове майно у органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини виникає за відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття (ст. 1277 ЦК України), оскільки за наявності спадкоємців розподіл спадщини проводиться між ними.

Таким чином, у спорах між спадкоємцями з приводу спадкового майна відповідачами є спадкоємці, які не визнають право іншого спадкоємця на спадкове майно, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тому суд приходить до висновку щодо неналежності відповідачів у справі. Зазначена обставина виключає можливість задоволення позову, проте не позбавляє позивачів можливості звернутись до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням того, що суд не знаходить законних підстав для задоволення позову, визнання позову відповідачами не може бути сприйняте судом як підстава для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Петрівської сільської ради Козелецькому районі Чернігівської області, Козелецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, про визнання права на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Бузунко