Номер провадження: 22-ц/785/2091/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Кравця Ю.І., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Органу опіки та піклування Київського районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення, без надання іншого жилого приміщення, -

встановила;

18.08.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу кв.№20 на вул. Ак. Корольова, 54 у м. Одесі, укладений 29.05.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за умовами якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 придбала це майно, посилаючись на те, що вказана квартира належить їй на праві власності, але вона цю квартиру ОСОБА_2 не продавала, оскільки знаходилася у цей час у Німеччині. Тому квартира вибула із її власності поза її волею.

Позивач зазначала, що вказане житло належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1990 року, укладеного між Виконавчим комітетом Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси та нею, та посвідченого нотаріально, і тому просила витребувати це житло у ОСОБА_5 та виселити ОСОБА_5 разом із іншими членами її сімї із цього приміщення, оскільки майно вибуло із її власності поза її волею. ОСОБА_5 та інші члени сімї не мають права на проживання у цьому помешканні, і своїм проживанням порушують її майнові права, як власника квартири.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали у повному обсязі посилаючись на те, що позивач не є власником спірної квартири, а ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, оскільки придбала це майно через рієлторську компанію, та сплатила за придбану квартиру грошові кошти у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені у повному обсязі. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири кв.№20 на вул. Ак. Корольова, 54 у м. Одесі, укладений 29.05.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Суд витребував у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кв.№20 на вул. Академіка Корольова, 54 у м. Одесі, та виселив із цього приміщення ОСОБА_2 та її неповнолітню доньку ОСОБА_5, а також інших осіб, що проживають у вказаній квартирі. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 730 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі вказуючи, що правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у суду першої інстанції не було, оскільки відповідач є добросовісним набувачем спірного помешкання.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав;

Відповідно до вимог п.4ч.1ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Визнаючи недійсним договорі купівлі-продажу кв.№20 на вул. Ак. Корольова, 54 у м. Одесі, укладений 29.05.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що договір не відповідає вимогам закону, оскільки продавець у договорі не була власником проданого помешкання.

Витребуючи спірну квартиру у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги ґрунтуються на законі (ст.388 ЦК України) та доведені позивачем у встановленому законом порядку, оскільки позивач не продавала спірну квартиру ОСОБА_2, і це майно вибуло із її власності не з її волі.

Виселяючи ОСОБА_2 із спірної квартири разом із неповнолітньою дитиною та іншими особами, які там проживають, суд першої інстанції виходив із того, що власник майна має право вимагати вчинення певних дій особами, які порушують його право володіння і користування цим житлом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, так як судом порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В іншій частині ухваленого рішення висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним п.2ч.2ст.16 ЦК України.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає із договірних відносин, повязаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі, коли між особами відсутні договірні правовідносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 України.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником кв.№20 на вул. Ак. Корольова, 54 у м. Одесі. Право власності на це помешкання виникло у неї на підставі договору купівлі-продажу цього житла, укладеного 02.10.1990 року між виконавчим комітетом Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси та позивачем.

З 1996 року ОСОБА_4 постійно проживає у Німеччині.

Однак, 29.05.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт Серії МТ №145320, виданий 24.02.2009 року Барвінківським РВ ГУ МВС України в Харківській області за нотаріально посвідченим договором продала ОСОБА_2 спірну квартиру за 464 842 грн., і цей договір посвідчений нотаріально.

Згідно інформації Барвінківського районного сектору Державної міграційної служби України в Харківській області, викладеній у листі від 15.04.2016 року за №23/47-382, паспорт Серії МТ №145320 був виданий 03.02.2011 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, і з лютого 2012 року значиться як втрачений та підлягає вилученню.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач ОСОБА_4, будучи власником спірного житла не продавала його ОСОБА_2, а тому між ними відсутні договірні правовідносини, і тому не можуть застосовуватися до цих правовідносин наслідки недійсності правочину, в тому числі і з повернення майна.

У звязку з наведеним рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного приміщення, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині, так як ці вимоги не ґрунтуються на законі.

Ухвалюючи нове рішення у цій частині заявлених позовних вимог колегія суддів приймає до уваги, що за фактом укладання договору купівлі-продажу спірної квартири порушена кримінальна справа, оскільки укладаючи цей договір продавець, не будучи власником майна, порушила публічний порядок. Вина продавця у такому випадку може бути встановлена лише вироком суду, постановленому у кримінальній справі. Оскільки до теперішнього часу не встановлено особу, яка була продавцем спірної квартири, вирок у справі не постановлявся.

Разом із тим, судом першої інстанції встановлений факт того, що майно позивача вибуло із її володіння помимо її волі на підставі цивільно-правового договору.

Оскільки позивач не є стороною договору, вона має право витребувати своє майно у відповідача на підставі п.3ч.1ст.388 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 у цій частині суд першої інстанції правомірно виходив із того, що у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 укладаючи договір купівлі-продажу спірного майна не знала і не могла знати, що спірна квартира не належить продавцю. Тому у цьому разі титульний власник спірного приміщення має право витребувати це майно у ОСОБА_2, яка придбала його за вказаним вище договором.

Колегія суддів визнає, що рішення суду в цій частині відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, на які послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Є законним і обґрунтованим рішення суду першої інстанції у частині вимог про виселення ОСОБА_2 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_5 та іншими особами, які проживають у спірній квартирі, оскільки відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі і виселення із спірної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №20 на вул. Ак. Корольова, 54 у м. Одесі, укладеного 29 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Органу опіки та піклування Київського районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №20 на вул. Ак. Корольова, 54 у м. Одесі, укладеного 29 травня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П. Фальчук

ОСОБА_9

ОСОБА_10