Провадження № 2/225/1867/2016
Справа № 225/5578/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі: судді - Пискунова В. І.,

за участю секретаря - Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дзержинська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у жовтні 2016 року звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 є її сином, який зареєстрований та проживав разом з нею за адресою: смт.Південне, м.Торецька, вул. Соцмістечко, 119/2. Вказує, що з вересня 2002 року останній за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує. Місце його проживання позивачу невідоме. Позивач проживає в квартирі одна, сплачує комунальні послуги за себе та сина. У звязку із вказаними обставинами просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати за її відсутністю, наполягає на задоволенні вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, не заперечує проти задоволення вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами.

Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі згідно біржевого контракту купівлі-продажу № 0046/98 від 01.01.1998, є власником квартири, № 2 будинку № 119, розташованої в смт. Південне м.Торецька Донецької області. Разом з нею в зазначеній квартирі зареєстрований також і відповідач. (а.с. 5-6).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з акту від 22.09.2016 року, складеного головою вуличного комітету, та підписаного сусідами, відповідач більше одного року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач тривалий час відсутній за місцем своєї реєстрації без будь-яких поважних причин, його особистих речей в квартирі АДРЕСА_1 немає.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою № 2, розташованою в будинку № 119 по вул. Соцмістечко, смт. Південне в м. Торецьку Донецької області.

Рішення суду вступає в законну силу після спливу строку на його апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: