Справа № 472/637/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" серпня 2016 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Тустановського А.О.,

при секретарі Тарєлкіній Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до Веселинівської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. За життя спадкодавець заповіту не склала, тому позивачка, як її донька, у першу чергу набула право на спадкування за законом.

У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після витоку шестимісячного строку отримати свідоцтво про право на спадщину позивачка не змогла, оскільки нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стало те, що правовстановлюючий документ на квартиру містить незастережні виправлення та виданий на бланку свідоцтва про право власності на житловий будинок. В зв'язку з цим, позивачка звернулись до суду та просить визнати за нею право власності на зазначену квартиру у порядку спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні надала клопотання про уточнення позовних вимог. В зв'язку з тим, що під час розгляду справи було встановлено наявність заповіту померлої ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2, представник позивача просила визнати за позивачкою ОСОБА_2 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом, про що подала заяву про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Фролова Ю.С. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, проти позову не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області померла мати позивачки ОСОБА_4, смерть якої була зареєстрована 10 жовтня 2015 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 25.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Матеріалами спадкової справи № 162/2015, що надійшли на запит суду з Веселинівської державної нотаріальної контори встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, який був посвідчений 15 липня 2013 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 672 та відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_2, тобто позивачці.

Позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом подання до Веселинівської державної нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини.

При звернені представника позивача за довіреністю ОСОБА_6 до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 червня 2016 року, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру не відповідає вимогам законодавства, а саме: містить підчистки та незастережні виправлення.

Таким чином, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не змогла, тому звернулась до суду.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що 16 червня 1992 року на підставі рішення виконкому Веселинівської селищної ради Миколаївської області № 70 від 19 травня 1992 року «Про встановлення права власності на квартири передані райагропромтехнікою в особисту власність пенсіонерам і інвалідам І і ІІ групи» ОСОБА_4, як інваліду, видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано Веселинівською філією ММБТІ 16 червня 1992 року за реєстраційним № 1660.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2, виданим відділом ДРАЦС Веселинівського РУЮ Миколаївської області, 06 квітня 2002 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на «ОСОБА_4».

Згідно п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 07.02.1991р.) об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 07.02.1991 р.) передбачено, що законодавчими актами Української РСР може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Відповідно до абз. 2 п. 13 Інструкції від 31 січня 1966 року після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

Вказана Інструкція містила перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, зокрема таким документом згідно п. 16 Переліку було свідоцтво про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Форми свідоцтв наведені у додатках № 2 та 2-а Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року.

Отже, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала лише свідоцтво про право власності на жилий будинок та свідоцтво про право власності на домоволодіння та не передбачала свідоцтва про право власності на квартиру.

Згідно п. 23 вищевказаної Інструкції від 31 січня 1966 року на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя набула право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, відповідно до рішення виконкому Веселинівської селищної ради Миколаївської області № 70 від 19 травня 1992 року, на підставі якого виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради видано свідоцтво про право власності, однак на лицьовому боці свідоцтво містить незастережні виправлення, а саме: словосполучення «житловий будинок» перекреслено та кульковою ручкою написано «квартиру». Одночасно, орган ММБТІ здійснив реєстрацію права особистої власності ОСОБА_4, про що свідчить реєстровий напис на документі про право особистої власності на зворотному боці свідоцтва.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя правомірно набула право власності на вказане майно, і це право не припинилися внаслідок його смерті, тому власність на нерухомість переходить до її спадкоємців, якою є позивачка ОСОБА_2, а отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт. Веселинове Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Тустановський А.О.