АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5977/16 Справа № 2-725/07 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Варенко О.П., Єлізаренко І.А.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частини будинку, посилаючись на те, що він відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 18 січня 2006 року, укладеного в простій письмовій формі, сплатив відповідачу ОСОБА_3 обумовлену суму грошей за 1/2 частину будинку, а відповідач передав його йому в користування та володіння.

Вважає, що договір купівлі-продажу частини будинку між ним та відповідачем є укладеним та сторони виконали свої зобовязання за вказаним договором купівлі-продажу, тому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Старовишневецьке. вул. Фрунзе, 12, який укладено між ним та ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Старовишневецьке, вул. Фрунзе, 12, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_2 право власності на вказане нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ТОВ «Підприємство Будвироби» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Старовишневецьке, вул. Фрунзе, 12 (а.с.8-9).

18 січня 2006 року відповідачем ОСОБА_3 було написано розписку про отримання ним грошей в сумі 5 000 грн. за житловий будинок, розташований в с.Старовишневецьке, вул. Фрунзе, від ОСОБА_2 Документи на право власності передані новому власнику(а.с.7).

Також, 18 січня 2006 року між позивачем та відповідачем складено та підписано акт прийому-передачі вищевказаного нерухомого майна(а.с.6).

Звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 посилався на те, що під час укладення договору купівлі-продажу було досягнуто усіх істотних умов за договором, тому вказаний договір є дійсним, у звязку з чим просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на те, що сторонами під час укладення договору купівлі-продажу досягнуто усіх істотних умов за договором, дії відповідача щодо продажу нерухомого майна є цілком законними.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 3 ст.640 ЦК України в редакції на час угоди передбачала, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України в редакції на час угоди було передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно зі ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року розяснено, що при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна від 18 січня 2006 року у встановленому законом порядку нотаріально не посвідчувався.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 січня 2006 року 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Старовишневецьке, вул. Фрунзе, 12, був укладений в простій письмовій формі, тобто у порушенням вимог Цивільного кодексу України, а тому застосування вимог ч.2 ст.220 ЦК України у даному випадку неможливо.

Постановою старшого слідчого СВ Синельниківського МРВ УМВС України в Дніпропетровській області від 31 грудня 2006 року у кримінальній справі №15061312 відносно відповідача по справі ОСОБА_3, було накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_3, а саме на 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Старовишневецьке, вул. Фрунзе, 12 та ін.(а.с.36-37).

Звернувшись з апеляційною скаргою на вищевказане рішення суду, ТОВ "Підприємство Будвироби" посилалися на те, що, цим рішенням порушуються їх права, оскільки вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2011 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч. 3. ст. 185 КК України, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача - ТОВ «Підприємство Будвироби» 182 534 грн. (а.с.28-35).

До теперішнього часу вимоги цивільного позивача у вказаній кримінальній справі ТОВ "Підприємство Будвироби" не виконані ОСОБА_3

Отже, постанову про накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_3, яке є предметом спору у даній цивільній справі, було винесено 31 грудня 2006 року, тобто до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення - 16 лютого 2007 року про визнання права власності на це ж нерухоме майно за ОСОБА_2

За таких обставин, враховуючи, що застосування вимог ч.2 ст.220 ЦК України у даних відносинах неможливо, а також те, що доказів щодо виконання зазначеного вироку суду ОСОБА_3 частині цивільного позову матеріали справи не містять, апеляційна скарга ТОВ "Підприємство Будвироби" підлягає задоволенню, рішення суду від 16 лютого 2007 року скасуванню, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину житлового будинку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2007 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: