Справа № 157/413/16-ц
Провадження №2/157/179/16
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2016 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря Фесь Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом, в якому зазначає, що між банком та ОСОБА_1 був укладений 22.05.2007 року кредитний договір № 66750 cred, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачеві кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 22.05.2009 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, по відсотках, комісії, а також інших витрат згідно з кредитним договором. У випадку порушення зобовязань по кредитному договору ОСОБА_1 сплачує банку, згідно з кредитним договором, відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості по кредиту. Позивач зобовязання по кредитному договору виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором, а відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсотках, комісії, а також інших витратах відповідно до умов договору, тобто зобовязання по кредитному договору не виконав. У звязку з порушенням зобовязань виникла заборгованість по кредиту станом на 27.03.2016 року у розмірі 12165,22 долара США, що складається з заборгованості по кредиту 2489,45 долара США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 9675,77 долара США. Від цієї суми, як вказує представник позивача, належить відняти суму 2992,41 долара США, яка була задоволена судовим наказом Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01.08.2008 року та суму у розмірі 5794,09 долара США, яка була стягнута рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2011 року з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк», і різниця становитиме 8786,50 доларів США. З урахуванням наведеного, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 3378,72 долара США, що за курсом 26,25 грн. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 27.03.2016 року складає 88691,40 грн., а також стягнути судові витрати.

Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначає, що згідно з кредитним договором сторони встановили строк позовної давності тривалістю 5 років і вже починаючи з 01.08.2008 року, тобто з дня видачі Камінь-Каширським районним судом судового наказу про стягнення всієї заборгованості як по кредиту, так і по відсотках, банк фактично знав про своє порушене право, а тому з цього моменту і починається перебіг позовної давності як щодо основного зобовязання, так і до застосування відсотків за користування кредитними коштами та інших передбачених договором сум, у звязку з чим просив відмовити у позові із-за пропуску позивачем строку позовної давності.

У заперечені на позов відповідач ОСОБА_1 як на підставу для відмови в позові, окрім пропуску позивачем строку позовної давності, який закінчився, на його думку, 23.05.2014 року, посилається на зловживання ПАТ «КБ «Приватбанк» правами при зверненні з позовом в Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про стягнення з нього повторно заборгованості по кредитному договору та ведення суду в оману, а також на відсутність доказів, які б підтверджували отримання ним кредитних коштів, і відсутність генеральної ліцензії на здійснення банком валютних операцій або письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями станом на 2007 рік, та на неправомірність нарахування банком відсотків по кредитному договору за подвійною обліковою ставкою, що кредитним договором не передбачено, у звязку з чим просить у позові відмовити.

У додаткових письмових поясненнях до позову, представник ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначає, що 05.09.2011 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області були задоволені вимоги банку про стягнення заборгованості по кредитному договору, що є підставою для переривання термінів позовної давності, а тому обчислення строків позовної давності починається спочатку, тобто з 05.09.2011 року, і з урахуванням встановленого кредитним договором 5 річного строку позовної давності, такий строк закінчується 05.09.2016 року, а позивач звернувся в суд з позовом 14.04.2016 року, тобто до спливу строку позовної давності. Окрім того вказує про те, що банк має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, отримання відповідачем коштів підтверджується випискою по рахунку, згідно з якою ОСОБА_1 здійснював неодноразово погашення заборгованості, а значить користувався кредитними коштами, нарахування поточних відсотків по кредиту проводилося у розмірі 24 % на рік, а 48 % нараховувалося на прострочені відсотки.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні 12.07.2016 року позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав і пояснила, що починаючи з січня 2008 року кредит був постійно прострочений, відповідач зобовязань по кредитному договору не виконував, у звязку з чим на підставі заяви банку Камінь-Каширським районним судом Волинської області з ОСОБА_1 судовим наказом була стягнута заборгованість у розмірі 2992,41 долара США, а рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у розмірі 5794,09 долара США, і оскільки відповідач ці судові рішення не виконує, то йому банк продовжив нараховувати відсотки по кредиту, у звязку з чим утворилася заборгованість по нарахованих відсотках станом на 27.03.2016 року у розмірі 3378,72 долара США.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у заяві про застосування строків позовної давності і його запереченнях, та просив у задоволенні позову ПАТ «КБ «Приватбанк» відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що в позові належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України (далі - ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та у встановлений законом або договором строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов'язанням.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 22 травня 2007 року був укладений кредитний договір № 66750 cred, згідно з яким банк при наявності вільних грошових коштів зобовязався надати позичальнику ОСОБА_1 терміновий кредит на споживчі цілі в розмірі 3000 доларів США, шляхом перерахування кредитних коштів на відповідний картрахунок, відкритий в «Приватбанку» для позичальника згідно з договором № 66750 card від 22 травня 2007 року на дату укладення договору кредиту, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пені і винагороди до 22 травня 2009 року в порядку та у строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів.

Як вбачається з вказаного графіка, що є додатком № 1 до кредитного договору, відповідач погашення кредиту та процентів зобовязався здійснювати щомісячно шляхом внесення платежів в розмірі 159,31 долара США до вказаної у цьому графіку дати, а саме до 22.06.2007 року, 23.06.2007 року, 22.08.2007 року, 24.09.2007 року, 22.10.2007 року, 22.11.2007 року, 24.12.2007 року, 22.01.2008 року, 22.02.2008 року, 24.03.2008 року, 22.04.2008 року, 22.05.2008 року, 23.06.2008 року, 22.07.2008 року, 22.08.2008 року, 22.09.2008 року, 22.10.2008 року, 24.11.2008 року, 22.12.2008 року, 22.01.2009 року, 23.02.2009 року, 23.03.2009 року, 22.04.2009 року, 22.05.2009 року, на картрахунок, що був відкритий йому банком згідно з договором № 66750 card від 22.05.2007 року.

У відповідності до п. 3.4 кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 24 % річних, а згідно з п. 5.4 кредитного договору в разі непогашення кредиту в строки, встановлені графіком та п.п. 1.4, 2.3.1., 2.3.8., 2.3.9., 3.3 даного договору, або порушення п. 2.2.8 договору, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою і на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків проводиться у відповідності до п. 3.2 кредитного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що у відповідності зі ст. 212 ЦК України при порушені позичальником будь-якого з зобовязань по погашенню кредиту, згідно графіка і п.п. 1.4, 2.3.1., 3.3 даного договору або порушені п. 2.2.8 кредитного договору позичальник платить банку відсотки за користування кредитом в розмірі річних, розрахованих від суми залишку непогашеної, згідно графіка, заборгованості по кредиту.

У відповідності до п. 3.1. кредитного договору позичальник платить відсотки в розмірі 24 % річних. Розрахунок нарахованих процентів здійснюється з моменту зарахування коштів на картрахунок у розмірі суми, вказаної в п. 1.3. кредитного договору, до дати погашення кредиту згідно з графіком і п.п. 2.4.1, 3.3, 3.4 кредитного договору.

Судом також встановлено, що судовим наказом Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2008 року з ОСОБА_1 стягнуто 14483 грн. 26 коп. (2992,41 долара США за курсом 4,84 грн. за 1 долар США, з яких по договору кредиту 66750 cred від 22 травня 2007 року 2489,45 долара США основної суми та 502,96 долара США заборгованості по відсотках). З наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором станом на 07.07.2008 року вбачається, що заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 502,96 долара США була нарахована за період з 22.11.2007 року по 07.07.2008 року.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь банку по цьому ж кредитному договору (66750 cred від 22 травня 2007 року) заборгованість у розмірі 45573,28 грн. Зі змісту цього заочного рішення вбачається, що судом було стягнуто з ОСОБА_1 зокрема по кредитному договору 66750 cred від 22 травня 2007 року 2489,45 долара США заборгованості по кредиту, тобто основної суми, 2968,45 долара США - заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафи: у національній валюті 500 грн. штраф (фіксована частина), і 272,90 долара США штраф (процентна складова), що свідчить про повторне стягнення з відповідача основної суми кредиту (тіла кредиту), яка вже була стягнута судовим наказом Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2008 року.

Також заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року не містить періоду заборгованості по процентах за користування кредитом, що була стягнута з відповідача ОСОБА_1

За таких обставин, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, позивачу, представникам позивача пропонувалося уточнити позовні вимоги та надати докази за який саме період були стягнуті відсотки по кредитному договору 66750 cred від 22 травня 2007 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року та уточнити позовні вимоги в частині періоду, за який банк просить стягнути заборгованість з відповідача по відсотках за користування кредитними коштами, предявивши до суду 14 квітня 2016 року даний позов, оскільки долучений до позовної заяви станом на 23.03.2016 року розрахунок заборгованості не дає суду можливості визначити такий період, в тому числі за відсутності відомостей про період, за який стягнута заборгованість вказаним заочним рішенням. Окрім того, у відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Разом з тим, отримавши лист з пропозицією уточнити вимоги, подати докази на їх підтвердження, та з роз'ясненнями наслідків вчинення або невчинення вказаних дій від 15 вересня 2016 року (що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення) ПАТ «КБ «Приватбанк» позовні вимоги в частині періоду, за який відповідачу нарахована заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 3378,72 долара США, не уточнив та належних доказів суду щодо такого періоду і обгрунтованості нарахування вказаної суми не надав.

Також, позивач не надав доказів на підтвердження правомірності нарахування відсотків по кредиту у подвійному розмірі на місяць від суми непогашеної заборгованості по кредиту, на що представник позивача посилається у позовній заяві та додаткових поясненнях, а укладеним між сторонами кредитним договором № 66750 cred від 22 травня 2007 року нарахування відсотків у подвійному розмірі не передбачено.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач належними та достатніми доказами не довів перед судом обґрунтованості заявлених позовних вимог, а тому в позові належить відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє відносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, передбачених ст. ст. 1048, 1054 ЦК України та кредитним договором, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Судовий наказ, відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення.

Подання кредитором заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У відповідності до п. 5.6. кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо встановлення строків позовної давності у 5 років.

Судове рішення (судовий наказ Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01.08.2008 року) відповідачем не виконано, що, з огляду на ст.ст. 526, 599, 1048, 1054 ЦК України та умов укладеного кредитного договору свідчить про те, що позивач має право на отримання процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим, з часу видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 основної суми заборгованості по кредиту (тіла кредиту) та відсотків за користування кредитними коштами до часу предявлення банком даного позову про стягнення відсотків по кредиту у розмірі 3378,72 долара США (позов предявлено 14.04.2016 року) пройшло більше семи років, а тому суд доходить висновку про підставність доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності звернення з даним позовом до суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обовязки. Зміст заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року свідчить про те, що ПАТ «КБ «Приватбанк», предявивши в Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області позов про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору, а саме, заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитними коштами та штрафу за неналежне виконання договірних зобовязань, не надав суду усіх наявних доказів, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, зокрема не повідомив суд про наявність судового наказу Камінь-Каширського районного суду від 01.08.2008 року, що призвело до подвійного стягнення з ОСОБА_1 основної суми по кредиту (тіла кредиту), порушення принципу Non bis in idem (не двічі за одне й теж (не можна стягувати двічі за одне і теж саме)), тобто свідчить про зловживання позивачем наданими йому правами, а тому таке заочне рішення, на думку суду, в даному випадку не має преюдиційного значення, а також не може бути підставою для переривання строку позовної давності звернення з позовом до суду, на що посилається представник позивача як на підставу спростування доводів відповідача щодо спливу строків позовної давності.

Враховуючи, що в позові відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 66750 cred від 22 травня 2007 року у розмірі 3378,72 долара США, що за курсом 26,25 грн. відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 27.03.2016 року складає 88691,40 грн., - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_3