Справа № 219/8157/16-ц
Провадження № 2/219/3896/2016
27 вересня 2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
при секретарі судового засідання Брагіній М.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням колишнього чоловіка ОСОБА_2. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власницею будинку № 18 в с. Переїздне, Званівської сільської ради по вул. Залізничній. ОСОБА_2 не проживає в будинку з 2010 року, з того моменту як припинилися їхні подружні стосунки, він її покинув. Вважає, що формальна реєстрація її колишнього чоловіка в будинку заважає їй оформити субсидію на оплату житлово комунальних послуг.
У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, на підставах, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення.
Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що сторони по справі в період з 25.11.1991 року по 13.01.2016 року (дату набранням рішення про розірвання шлюбу) перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали будинок в с. Переіздне Званівської сільської ради, про що на підставі рішення від 20.01.1988 року Виконавчим комітетом Артемівської районної ради народних депутатів Донецької області 07 лютого 1996 року було видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок. Згідно цього Свідоцтва будинок належить на праві особистої власності ОСОБА_1.
Позивач в судовому засіданні пояснювала, що будинок будувався на спільні кошти її та її чоловіка та батьків позивача, тому будинок записаний на її імя. Однак, жодних документів в обґрунтування доводів щодо будування житла за кошти батьків позивачем не надано.
Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сімї.
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:
1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;
2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01 липня 2015 року № 612цс15.
Таким чином, незважаючи на те, що правовстановлюючий документ на будинок виданий на імя позивача, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки відповідно СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. При цьому згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
З огляду на встановлені судом обставини справи та підстави заявленого позову, суд вважає доводи позивача щодо створення відповідачем перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження будинком № 18 в с. Переїздне, Званівської сільської ради по вул. Залізничній не доведеними, а позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом - не підлягають задоволенню .
Керуючись ст.57,60 СК України, ст.321, 405 ЦК України, ст.10, 57, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 224-228, 294 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В.Шевченко