Справа № 161/8912/16-ц
Провадження № 2/161/3374/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Малого підприємства «Турія», ОСОБА_4 про визнання договору підряду недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Луцького міськрайонного суду з позовом до Малого підприємства «Турія», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору підряду № 1 від 02.11.2002 року та визнання недійсним Договору про дольову участь у будівництві від 07.11.2002 року, укладеного між МП «Турія» та ОСОБА_4

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що при розгляді Апеляційним судом Волинської області справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Малого підприємства «Турія» про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництвіїй стороною відповідача було надано копію договору підряду № 1 від 02.11.2002 року, ніби укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_3 замовниками та МП «Турія» - підрядником, з п. 1.3. якого вбачається, що будівництво здійснюється за рахунок коштів третіх осіб (інвесторів).

Вказує, що такий договір ніколи не підписувався забудовниками ОСОБА_5, ОСОБА_3 Також вказує, що в 2002 році 6-квартирний житловий будинок по вул. Потапова, 10а не будувався, а дозвіл на будівництво 6-квартирного житлового будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку було надано рішенням Луцького виконкому № 371 від 31.10.2005 року.

Договори підряду № 1 від 02.11.2002 року та про дольову участь у будівництві № 6 від 07.11.2002 року укладені з різницею у пять днів, проте їх реквізити відрізняються.

Позивач також зазначає, що вказаний договір підряду було предявлено лише в судовому процесі в апеляційній інстанції при розгляді справи № 161/15518/15-ц. 31 травня 2016 року представник МП «Турія» предявив апеляційному суду Волинської області не оригінал, а копію вказаного договору підряду.

Також позивач вважає, що апеляційним судом було допущено порушення норм процесуального права при розгляді справи № 161/15518/15-ц, оскільки прийнято до уваги договір підряду № 1 від 02.11.2002 року та відхилено усні заперечення представника позивача.

Дані обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом та керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України просив договір підряду № 1 від 02.11.2002 року та договір про дольову участь у будівництві від 07.11.2002 року, укладений між МП «Турія» та ОСОБА_4, визнати недійсними.

Ухвалою суду від 28.09.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. В поясненнях до позовної заяви від 25.07.2016 року представник позивача додатково зазначає, що фіктивний договір підряду від 02.11.2002 року покликаний легалізувати договір про дольову участь в будівництві від 07.11.2002 року, укладений між МП «Турія» (директор ОСОБА_7М.) і його невісткою ОСОБА_4, який також є фіктивним. Договір не відповідає вимогам Закону України «Про інвестиційну діяльність» і обовязковим умовам, передбаченим ЦК України, таких як: ціна 1 кв.м., загальна (попередня) вартість квартири, графік сплати внесків, строк початку і закінчення будівництва.

У МП «Турія» відсутні правові документи, в яких було б зазначено, що право власності на новостворений обєкт або його частину переходить від замовника до підрядника. Підрядник МП «Турія» не мав будь-яких підстав укладати договори з інвестором.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 проти позову заперечував, пояснив, що договір дарування укладений відповідно до вимог чинного законодавства, жодних обмежень у відповідачів як власників укладати спірний договір дарування будинку на час його посвідчення не було, а тому у задоволені позову просив відмовити повністю.

Представник відповідача МП «Турія» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відстуності представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відстуності третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів, дотримання яких є необхідним для чинності договору.

Судом встановлено, що рішенням Луцької міської ради № 2/47 від 26.07.2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було надано земельну ділянку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку, площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 27).

В подальшому 11 червня 2002 року було надано дозвіл на виконання будівельних робіт, що підтверджується дозволом на виконання будівельних робіт № 63 від 11.06.2002 року, виданим міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю (а.с. 26).

06 вересня 2002 року було укладено договір довогострокової оренди земельної ділянки на 25 років площею 474 кв.м., реєстраційний № 548 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Як вбачається з декларації № ВЛ 5, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17 квітня 2012 року, будівництво житлового будинку по вул. Потапова, 10а, було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення обєкта в експлуатацію квітень 2012 року (а.с. 19-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підставою позову у справі було покликання позивача на ту обставину, що вона не підписувала договору підряду № 1 від 02.11.2002 року. В позовній заяві позивач зазначала про те, що цю обставину може підтвердити почеркознавча експертиза.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд приходить до висновку, що для вирішення питання про те чи виконано підпис на документі (договорі підряду № 1 від 02.11.2002 року) конкретною особою необхідні спецільні знання в галузі науки і техніки. Суд не має можливості самостійно вирішити це питання.

При цьому суд зауважує на тому, що обовязок доведення обставин, на які сторона покликається як на підставу своїх вимог, покладений саме на неї. Сторона самостійно подає докази, а суд лише сприяє їй у цьому, проте не має права самостійно збирати докази.

За приписами ст. 143 ЦПК України експертиза призначається лише за заявою осіб, які беруть часть у справі.

Від позивача та її представника не надходило заяви (клопотання) про призначення експертизи на предмет визначення автентичності її підпису на оскаржуваному нею договорі підряду № 1 від 02.11.2002 року. При цьому в судовому засіданні 18 жовтня 2016 року суд окремо розяснив представнику позивача ОСОБА_1 його право заявити клопотання про призначення експертизи, для чого стороні позивача було надано необхідний час та в звязку з цим відкладено розгляд справи. Отже, суд сприяв стороні позивача в доведенні нею тих обставин, на які вона покликалася. Натомість сторона позивача це право не реалізувала без будь-яких поважних причин.

А тому суд приходить до висновку про те, що заявлена підстава позову про те, що договір підряду № 1 від 02.11.2002 року є підробленим, оскільки позивач його не підписувала, не була доведена позивачем та її представником.

При цьому судом було оглянуто в судовому засіданні надану представником позивача для огляду копію договору підряду № 1 від 02.11.2002 року з відміткою судді апеляційного суду Волинської області Свистун О.В. про його відповідність оригіналу, яка була зроблена суддею в ході апеляційного розгляду справи № 161/15518/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Малого підприємства «Турія» про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництві.

Суд враховує показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, допитаних в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_7 показав, що як керівник МП «Турія» особисто укладав договір підряду № 1 від 02.11.2002 року, в якому було погоджено питання залучення коштів третіх осіб (інвесторів) для будівництва житлового будинку в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а та погоджено порядок розподілу квартир в будинку між інвесторами і замовником будівництва.

Свідок ОСОБА_4 показала, що вселилася в квартиру АДРЕСА_1 в 2008-му році. Будівництво житлового будинку здійснювало МП «Турія»; на будівельному майданчику постійно був присутній керівник МП «Турія» ОСОБА_7 і представник замовника ОСОБА_1 Квартиру № 6 придбала за особисті кошти, представник замовника ОСОБА_1 про це знав, будь-яких претензій до 2014 року не висловлював. В квартирі № 6 проживає і по даний час, самостійно та вчасно сплачує житлово-комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_8 показав, що за свої кошти придбав квартиру АДРЕСА_2 для своєї дочки ОСОБА_6, права на квартиру оформив на неї. Договір на інвестування коштів на будівництво квартири укладав з МП «Турія». Будівництво житлового будинку здійснювало МП «Турія». Знав, що МП «Турія» проводить будівельні роботи з відому та згоди замовника. Спочатку представник замовника ОСОБА_1 не предявляв до його дочки будь-яких претензій на квартиру № 4, але нещодавно почав їх предявляти. В квартирі № 4 його дочка проживає і по даний час, самостійно та вчасно сплачує житлово-комунальні послуги.

Суд, враховуючи показання свідків, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, дані декларації № ВЛ 5, виданої Інспекцією ДАБК 17 квітня 2012 року, поведінку сторони позивача з моменту закінчення будівництва житлового будинку в 2008-му році і по даний час, в тому числі і в аспекті взаємовідносин з інвесторами будівництва, критично оцінює доводи представника позивача ОСОБА_1 про те, що будівництво багатоквартирного житлового будинку в м. Луцьку по вул. Потапова, 10а проводилося на земельній ділянці, належній позивачу на праві оренди, без її згоди та без будь-якої домовленості.

Судом відхилено покликання позивача та її представника на ту обставину, що реквізити договорів підряду № 1 від 02.11.2002 року та про дольову участь у будівництві № 6 від 07.11.2002 року відрізняються, оскільки зазначена обставина не може слугувати підставою для визнання цих договорів недійсним.

Суд не бере до уваги покликання позивача на неправильність дій апеляційного суду Волинської області при розгляді справи № 161/15518/15-ц, оскільки вирішення цього питання не є компетенцією суду. При цьому суд зауважує, що для оскарження рішення суду апеляційної інстанції законом встановлена інша процедура.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження доводів викладених в позовній заяві позивачем не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що доводи представника позивача про те, що МП «Турія» не мала права укладати із ОСОБА_4 договір про дольову участь у будівництві від 07.11.2002 року, спростовуються пунктом 1.3 договору підряду № 1 від 07.11.2002 року, згідно якого будівництво багатоквартирного житлового будинку здійснюється за рахунок коштів третіх осіб (інвесторів). З метою забезпечення фінансування будівництва підрядник має право залучати кошти третіх осіб (інвесторів) та укладати з ними договори про пайову участь у будівництві.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору підряду № 1 від 02.11.2002 року слід відмовити за її недоведеністю та безпідставністю. А також, в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві від 07 листопада 2002 року теж слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 27, 60, 61, 208-209, 214-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 203, 837-848 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Малого підприємства «Турія», ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6, про визнання договору підряду недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_9