Справа №2-137/10 15.11.2016 151116 15.11.2016
Провадження №22-ц/784/2469/16 Головуючий у 1-й інстанції Лисенко М.Є.
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1М
У Х В А Л А
Іменем України
15 листопада 2016 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,
при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В,
за участю представника стягувача - ОСОБА_2,
прокурора - Волкожи С.В.,
боржника - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України»
на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2016 року
публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення його до виконання,
16 вересня 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення на свою користь з ОСОБА_3 кредитної заборгованості на підставі заочного рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2010 року та поновлення строку для предявлення до виконання виконавчого листа № 2-137/2010 виданого на виконання вищевказаного рішення.
В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду в частині відмови у поновленні строку для предявлення виконавчого листа до виконання скасувати та в цій частині постановити нову про задоволення цих вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, представника стягувача, прокурора та боржника, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Відмовляючи Банку у задоволенні вимоги в частині поновлення строку на предявлення виконавчого листа до виконання суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку предявлення виконавчого документу до виконання.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком виходячи з такого.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Судовим розглядом встановлено, що у грудні 2009 року прокурор Снігурівського району Миколаївської області в інтересах держави - ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості ( а.с.1-3).
Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2010 року, ухвалою цього ж суду від 16 березня 2010 року про усунення описки, позов задоволено.
За заявою помічника прокурора Снігурівської районної прокуратури Миколаївської області 17 березня 2010 року останньому видано копію рішення суду та 3-и виконавчих листи ( а.с.62).
Поставною державного виконавця відділу ДВС Снігурівського районного управління юстиції ( далі - відділ ДВС) від 26 березня 2010 року відкрито виконавче провадження №18265180 з примусового виконання виконавчого листа №2-137/10 виданого 15 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ « Державний ощадний банк України» 24 229 грн.07 коп. та надано семиденний строк для добровільного виконання ( а.с.73).
Виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду в частині стягнення судових витрат, в звязку зі сплатою боржником коштів було повернуто до суду із постановою про закінчення виконавчого провадження від 18 травня 2010 року ( а.с.79, 90, 91).
Відповідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постановою державного виконавця від 24 лютого 2011 року, яка була затверджена начальником відділу ДВС лише 24 серпня 2012 року, виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.4, 5 ст.47 цього Закону, в редакції чинній на час винесення постанови державним виконавцем, при поверненні стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених цієї статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.22 цього Закону.
Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення ( ч.1 ст.31 Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.
Частиною 1 ст. 371 ЦПК України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Отже, законодавством визначено дві окремі процесуальні дії, такі як отримання дубліката виконавчого документа та поновлення строків пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Крім того, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа можна звернутися лише в межах строків пред'явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Звертаючись із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, представник стягувача зазначав, що постанову держаного виконавця про повернення виконавчого документа разом з виконавчим листом не отримував, а відтак позбавлений можливості предявити виконавчий документ до виконання в строки визначені діючим законодавством.
Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа з врахуванням того, що виконавчий документ було втрачено при пересилці з відділу ДВС до філії Банку у м. Миколаєві, суд першої інстанції, в цей же час, не вирішив питання щодо поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа відповідно до вимог закону.
Так, судом не перевірено існування виконавчого провадження за цим виконавчим листом, матеріали справи взагалі не містять належним чином оформлених матеріалів виконавчих дій, які є предметом заяви, відділ ДВС не повідомлявся про дату та час розгляду справи та про необхідність надання відповідних документів.
Крім того, враховуючи, що саме поштове повідомлення про вручення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону, є належним доказом надіслання постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази як того, що така постанова була направлена Банку, так і докази того, що останній отримав її та мав можливість повторно пред'явити виконавчий лист до виконання в межах встановленого законом строку. Суд першої інстанції доводи заявника щодо вказаних обставин не перевірив та не зазначив, якими належними і допустимими доказами спростовані або підтверджені такі доводи.
Приймаючи до уваги, що доводи заявника щодо причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, з урахуванням вищезазначених обставин, судом належним чином не перевірено, а у ході розгляду даної справи судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині вимог щодо поновлення строку на предявлення виконавчого листа до виконання не може вважатися законною та обґрунтованою.
За таких обставин та відповідно до вимог ст. ст. 312 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду необхідно повно з'ясувати обставини справи, які мають значення при вирішенні даної заяви.
Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2016 року
скасувати в частині, передати питання про поновлення строку на предявлення виконавчого листа до виконання на повторний розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: