Справа № 192/2231/16-ц
Провадження № 2/192/374/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання Сербіної Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 листопада 2015 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №500987361, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 28 654 гривні 51 копійка та зобов'язалася повернути його, сплатити проценти на користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в сумі 28 654 гривні 51 копійка, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, а відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 13 травня 2016 року має заборгованість у розмірі 33 205 гривень 71 копійка, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 28 654 гривні 51 копійка, за відсотками в розмірі 1 616 гривень 75 копійок та по комісії в розмірі 1 934 гривні 45 копійок, а також нарахований штраф - 1000 гривень 00 копійок, які в добровільному порядку вона не погашає, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися з даним позовом до суду для примусового стягнення зазначеної заборгованості.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.38), у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви (а.с.31) позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1, яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.44), в судове засідання 05 вересня 2016 року не з'явилася, надавши заяву про слухання справи за її відсутності, а також заперечення проти позову (а.с.45-52). В своїх запереченнях ОСОБА_1 посилається на те, що кредит оформила на прохання своєї знайомої - ОСОБА_2, якій необхідні були термінового кошти, а остання не могла самостійно оформити кредит, оскільки вже мала інший кредит. Тому відповідачка добровільно на прохання ОСОБА_2 уклала кредитний договір, а отриману кредитну карту віддала ОСОБА_2, яка і користувалася кредитними коштами та запевнила відповідачку про те, що буде самостійно погашати кредит. Вона часткового погасила кредит, але на теперішній час не здійснює погашення. 23 листопада 2015 року відповідач разом з пітсун Н. І. з'явилися до позивача з проханням про переведення боргу на ОСОБА_2, проте банк відмовив та запропонував лише укласти угоду про реструктуризацію боргу, яка є предметом даного спору, а ОСОБА_2 написала розписку про те, що бере на себе зобов'язання сплачувати заборгованість по кредиту. По даному факту ОСОБА_3 зверталася до поліції з заявою про шахрайство, проте кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідачка вважає що оскільки вона не отримувала кредитні кошти та не користувалася ними, то і не повинна нести відповідальність за їх не повернення. Просить відмовити у задоволенні позову.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами, який за змістом та формою відповідає вимогам ст. 1054-1055 ЦК України та відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами.

Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 23 листопада 2015 року був укладений кредитний договір №500987361 (а.с.5-6), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 28 654 гривні 51 копійка строком до 24 листопада 2019 року з метою повернення заборгованості за кредитним договором № 500987361 від 23 листопада 2015 року та зобов'язалася погашати його відповідно до умов договору шляхом щомісячного платежу згідно Графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору) (а.с.17). Кредитний договір був укладений з дотриманням умов ст. ст. 641, 642 ЦК України.

Пунктом 10 акцепту угоди передбачено, що всі відносини між позивачем та відповідачем врегульовуються Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», а п.4.3.16 даного Договору передбачено право позивача вимагати дострокового виконання зобов'язань держателя за договором (а.с.12 зворот).

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 13 травня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 33 205 гривень 714 копійка, яка згідно розрахунку позивача (а.с.21) складається із заборгованості за кредитом в сумі 28 654 гривні 51 копійка, заборгованості по відсотках - 1 616 гривень 75 копійок, заборгованості по комісії - 1 934 гривні 45 копійок, а також позивачем нарахований штраф - 1000 гривень 00 копійок, відповідно до умов кредитного договору, а позивач має право вимагати від відповідача оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України.

На підставі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Крім того, ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що коли договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Позивач повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за кредитним договором шляхом направлення на її адресу вимоги про дострокове повернення кредиту від 23 травня 2016 року (а.с.23-25), яка відповідачем залишилася без задоволення.

Оскільки в порушення умов кредитного договору, позичальник не виконала взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатила в повному обсязі та у встановлені кредитним договором та графіком строки суму кредиту та відсотки, що свідчить про істотне порушення нею в односторонньому порядку умов укладеної кредитної угоди, то суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 28 654 гривні 51 копійка, заборгованість по відсоткам в розмірі 1 616 гривень 75 копійок та по комісії в розмірі 1 934 гривні 45 копійок.

Суд посилається на те, що існування домовленості між відповідачкою та ОСОБА_2 про те, що остання буде здійснювати погашення за укладеним кредитним договором не приймаються судом в якості підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки остання не є стороною спірного договору. В той же час зобов'язання з повернення отриманого кредиту виникли саме у відповідачки, а не у іншої особи. Тому відповідальність за повернення кредиту, відсотків за його користування та комісій покладається саме на особу, яка є стороною кредитного договору.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» не передбачено розмір та порядок нарахування штрафних санкції за порушення умов договору. В той же час згідно п. 11 акцепту угоди передбачено. що у разі повного або часткового прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від 1 до 4 календарних днів з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому, у випадку, якщо прострочення триває 5 і більше календарних днів, додатково позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 150 гривень за кожен випадок допущеного порушення (а.с.6).

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. А відповідно до ст. 60 цього ж Кодексу, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач не довів існування підстав для нарахування відповідачці штрафу на суму 1 000 гривень, оскільки в розрахунку заборгованості (а.с.21) міститься графа «штраф», в якій розмір штрафу зазначено в сумі 200 гривень, в той час як умовами угоди, яка укладена між позивачем та ОСОБА_3 такий розмір штрафу не передбачений.

Крім того, позивачем не надано суду доказів щодо кількості порушень по спірному договору, для того, щоб суд мав можливість встановити скільки за прострочений період відбулося порушень з прострочення платежу які тривали від 1 до 4 календарних днів, а які тривали понад 5 календарних днів для застосування штрафів, які передбачені умовами акцепту.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в цій частини недоведеними та такими що задоволенню не підлягають.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена позивачем під час звернення з позовом до суду пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526-530, 536, 543, 598, 610-615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 74, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" за кредитним договором №500987361 від 23 листопада 2015 року заборгованість за кредитом в розмірі 28 654 (двадцять вісім тисяч шістсот п'ятдесят чотири) гривні 51 копійка, заборгованість по відсоткам в розмірі 1 616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) гривень 75 копійок, заборгованість по комісії в розмірі 1 934 (одна тисяча дев'ятсот тридцять чотири) гривні 45 копійок, а всього - 32 205 (тридцять дві тисячі двісті п'ять) гривень 71 копійка, відмовивши в задоволенні решти позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійка.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської обрості шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина