Номер провадження: 22-ц/785/6340/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеського області від 13 червня 2016 року, -

встановила:

У лютому 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором і в обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 28.03.2008 року Закритим Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір ML-505/030/2008 за яким відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 108 125,50 тисяч доларів США строком погашення кредиту до 28.03.2028 року.

В той же день , на забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки за № SR-505/030/2008 від 28.03.2008 року.

Позивач посилався на те,що відповідачі свої зобовязання по погашенню кредиту виконували неналежним чином ,внаслідок чого станом на 17.01.2013 року виникла заборгованість у розмірі 4 830 828,36 гривень.

Позивач , просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 830 828,36 гривень та судові витрати по справі в розмірі 3441,00 гривень.

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4830828,36 гривень.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» судовий збір в розмірі 3441,00 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 діючий в інтересах ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за договором кредиту та в частині стягнення заборгованості за договором кредиту з ОСОБА_2 не оскаржено та відповідно до ст.303 ЦПК України колегією суддів рішення суду в цій частині не перевіряється .

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції виходив з того,що Банк набув право вимоги з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором ,оскільки відповідачі свої зобовязання за договором кредиту та договором поруки по погашенню кредиту не виконали, внаслідок чого станом на 17.01.2013 виникла заборгованість у розмірі 4830828,36 грн.

Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

З матеріалів справи вбачається , що 28.03.2008 року між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір ML-505/030/2008 за яким відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 108125,50 тисяч доларів США, строком погашення кредиту до 28.03.2028 року.

Відповідно до п.3 ч.1 договору кредиту ,сторони передбачили плаваючу процентну ставку ,яка складається з фіксованого відсотку (4,99) річних + FIDR.

На забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки за № SR-505/030/2008 від 28.03.2008 року.

Згідно п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобовязання у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дня отримання відповідного письмового повідомлення кредитора.

Відповідно до п.4.1.договору поруки договір поруки набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання по погашенню кредиту виконував неналежним чином , внаслідок чого станом на 17.01.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 4830828,36 грн.

Матеріали справи не містять, а відповідачами всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази у спростування розміру заборгованості за договором кредиту.

29.06.2010 року між ТОВ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

В матеріалах справи містяться докази передачі активів та кредитних зобов'язань ТОВ «ОТП Банк» на користь позивача, зокрема і кредитних зобов'язань ОСОБА_2 ( а.с.33-38).

Відповідальність сторін за порушення умов договору кредиту сторони передбачили в розділі 4 договору кредиту.

Право Банку вимагати достроково погасити заборгованість за договором кредиту сторони передбачили в п.1.9 договору кредиту.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів,належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк скористався своїм правом та 02.06.2011 року ,на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України та п.1.9 договору кредиту , звернувся на адресу боржника ОСОБА_2 та поручителя відповідача ОСОБА_3 з досудовою вимогою щодо дострокового виконання зобовязання за кредитним договором ( а.с.22,24).

Проте, позичальник не проводив погашення заборгованості за кредитними договорами ні ТОВ «ОТП Банк», ні ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Проте з позовом до суду Банк звернувся поза межами шестимісячного строку лише у лютому 2013 року .

Задовольняючи позов та стягуючи в солідарному порядку на користь Банку з відповідачів заборгованість за договором кредиту , суд першої інстанції не звернув уваги на те , що зобовязання ОСОБА_3 за договором поруки № SR-505/030/2008 від 28.03.2008 року припинилися.

Таким чином, позовні вимоги Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов в повному обсязі та стягнув з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3-ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню,оскільки підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту не має.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Банку на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3785 грн.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2016 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість за кредитним договором № ML-505/030/2008 від 28.03.2008 року у розмірі 4830828 (чотири мільона вісімсот тридцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 36 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» судовий збір у розмірі 3441,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3785 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7