1Справа № 335/5067/16-ц 2/335/1302/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

06 травня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.

В позовній заяві позивач просить суд також і відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення судом рішення по справі, оскільки за придбане майно сплачено істотну суму в розмірі 85 552 грн., до того ж ним були витрачені кошти і на відновлюваний ремонт автомобіля, що суттєво вплинули на майновий стан ОСОБА_1, а тому він не має сплатити судовий збір на день подання позову до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

В пункті 29 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17 жовтня 2014 року, зазначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сімї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сімї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Закон України „Про судовий збір містить чіткий перелік пільг щодо сплати судового збору та підстав за яких судовий збір не справляється, при цьому ст. 8 цього Закону та ст. 82 ЦПК України передбачено право суду відстрочити, розстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір чи звільнити від його сплати лише у випадку доведення стороною факту незадовільного майнового стану.

Ті обставини, на які посилається позивач, не дають достатніх підстав вважати, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплатити судовий збір за подану ним позовну заяву.

Враховуючи те, що в розпоряджені суду відсутні дані, які б свідчили, про такий майновий стан позивача, який би унеможливлював сплату ним судового збору, або вказував на те, що при його сплаті позивача буде поставлено у скрутне матеріальне становище, підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору відсутні.

Таким чином, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору слід відмовити.

Отже, в порушення вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України, позивачем не додано до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір, ставка судового збору за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви не майнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи те, що вимоги ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту є позовними вимогами не майнового характеру, та позивач мав би сплатити судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

За таких обставин, позивачу необхідно сплатити судовий збір та надати суду відповідний платіжний документ.

Крім того, визначаючись із субєктним складом сторін у спірних правовідносинах, позивачем у якості відповідача зазначено Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.

При цьому, пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 6 від 07 лютого 2014 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, розяснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В позовній заяві ОСОБА_1 взагалі не містяться відомості про час накладення арешту на спірне майно, номери обтяження, про боржника та стягувача у виконавчому провадженні, в інтересах якого накладався арешт.

Оскільки позивачем позов до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, не заявлявся, то, з урахуванням правової позиції висловленої в пункті 24 вищезазначеної Постанови Пленуму, позивачу слід визначитися із колом сторін по даній цивільній справі.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майнапредявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Підсудність даної категорії справ є виключною.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту перебування автомобіля, відносно якого ставиться питання про зняття арешту, на території Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, що позбавляє суд можливості перевірити додержання позивачем вимог ч. 2 ст. 114 ЦПК України щодо предявлення позову до належного суду.

Слід зазначити, що розгляд і вирішення справи неповноважним судом, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Також, на виконання вимог п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, необхідно зазначити ще і засоби звязку сторін, якщо такі відомі.

Згідно вимог статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст. 119-120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Зазначені недоліки перешкоджають проведенню належної підготовки справи до відкриття провадження у справі, вирішити питання щодо підсудності справи Орджонікідзевському районному суд м. Запоріжжя, а тому позов підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення його недоліків.

Керуючись ст. ст.119-120 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту залишити без руху.

Надати позивачу термін пять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу.

Суддя: К.В.Гашук