АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3941/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/1004/К/16 суддя Ткаченко С.В.
Категорія -60 ( І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участі: заявника - ОСОБА_1 його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Довгинцівський РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім, зацікавлені особи: Довгинцівський РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. В обґрунтування якої зазначив, що батьки ОСОБА_4 брат заявника ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 померли. ОСОБА_4 значиться зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить заявнику ОСОБА_1 Свого майна ОСОБА_4 не має, останній час офіційно не працював, одружений не був, дітей немає. Останні відомості від ОСОБА_4 були 22.05.2014 року, коли він телефонною розмовою повідомив ОСОБА_1, що поїхав в Крим в Алушту. З того часу і до сьогоднішнього дня ОСОБА_1 не має жодних відомостей про місце перебування свого племінника ОСОБА_4 При цьому заявник зазначив, що задоволення його заяви має для нього юридичне значення, оскільки надасть можливість зменшити базу нарахування комунальних платежів та для припинення візитів колекторів заборгованості ОСОБА_4 по банківським кредитам.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить його скасувати та ухвалите нове рішення яким вищевказану заяву задовольнити в повному обсязі.

Так апелянт зазначає, що суд безпідставно в супереч чинному законодавству відмовив в задоволенні поданої ним заяви, не прийнявши при цьому до уваги, що заявник відповідно до вимог закону вказав кілька причин та підстав, з якою метою подається вказана заява до суду. На думку апелянта розяснення суду про порядок зняття особи з реєстрації є незаконним, оскільки відповідно до ст. 12 ЦК України він сам визначає, як йому здійснювати свої цивільні права. Крім того зазначає, що судове рішення підлягає скасуванню вже з тієї причини, що вказана заявником заінтересована особа Довгинцівський районний відділ Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпретровській області ліквідовано, а судом не було встановлено належну особу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_1

З довідки №230 від 18.02.2016 року, виданої ОСББ «Косіора 91», вбачається, що ОСОБА_4 є зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.08.2008 року (а.с.46)

ОСОБА_4 офіційно працевлаштований не був, що підтверджується постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.05.2014 року. (а.с.3)

Остання інформація, про ОСОБА_4 була 22.05.2014 року, коли він повідомив ОСОБА_1 про те що виїхав до Криму в Алушту.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником, що ОСОБА_4 є безвісно зниклим, не надання заявником доказів про неможливість встановлення місця його знаходження та звернення заявника до органів внутрішніх справ з приводу його розшуку, зазначивши при цьому що виходячи з мети поданої заяви, а саме зняття з реєстрації племінника в квартирі, можна здійснити і у інший передбачений законом спосіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови. Серед основних умов відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_4, заявник послався на те, що останні відомості про нього були 22.05.2014 року

З заяви ОСОБА_1 також вбачається, що метою визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім, необхідно йому для зняття свого племінника з реєстрації у належній заявнику квартирі.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дослідив докази у справі давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що не встановлено факту відсутності в місці постійного проживання ОСОБА_4, а сам по собі факт його не проживання за місцем реєстрації протягом тривалого часу, не є підставою для визнання його безвісно відсутнім, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заяви, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом вірно встановлено і те, що до компетентних органів з метою розшуку ОСОБА_4 заявник не звертався. Перебування на реєстраційному обліку у м.Кривому Розі по вул. Косіора 91/79, та відсутність ОСОБА_4 за місцем реєстрації не свідчить про його безвісно відсутність, у звязку із чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині скарги.

Відповідно до ч.2,3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ОСОБА_1 не надав як суду першої так і суду апеляційної інстанції доказів про проведення відносно ОСОБА_4 всіх не обхідних оперативно-розшукових заходів спрямованих на встановлення місця його перебування.

Крім того, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, який не взяв до уваги покази свідків, у звязку із тим, що вони в даному разі не є належними та допустимими доказом у справі, якій встановлює беззаперечний факт, що ОСОБА_4 є безвісті відсутнім .

Посилання апелянта на обовязковість скасування рішення суду з підстав не залученням до участі у справі належну заінтересовану особу, оскільки виходячи із змісту Глави 4 Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, а саме ст. 247 вказаного Кодексу непередбачено залучення до участі у справі про визнання фізичної особи безвісно відсутньої заінтересованої особи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає того, що суд першої інстанції допустив порушення матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права та підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7