Єдиний унікальний номер: 378/429/16-ц
Провадження № 2/378/163/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг ОСОБА_3 сільської ради та довідки ОСОБА_3 сільської ради житловий будинок № 9 по вулиці Шевченка в селі Богатирка, 1956 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення вказаного колгоспного двору 15 квітня 1991 року його членами були: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України Про власність набули право власності на майно колгоспного двору в рівних частках. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не брали участь своєю працею і коштами в створенні майна двору, вибули з двору в 1987-1991 роках та не звернулися за витребуванням частки з його майна.

30 травня 1991 року ОСОБА_6 помер, спадщину після смерті якого відповідно прийняв ОСОБА_2 шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном.

Оформити свої спадкові права на вказаний житловий будинок вони (позивачі) позбавлені можливості через відсутність правовстановлюючого документа та його державної реєстрації.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», загальна площа вказаного будинку 55,0 кв. метри, житлова площа 30,6 кв. метри, вартість 80811 гривень. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок А-1», погріб з шийкою «Г/пг», прибудова «а», літня кухня «Б-1», сарай-прибудова «в», сарай «В-1», убиральня «в1», колодязь питний №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3.

Позивачі просять визнати:

за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом після смерті 30 травня 1991 року батька ОСОБА_6 на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку та в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 частину будинку,

- за ОСОБА_1 право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 частину даного житлового будинку.

В судове засідання позивачі не прибули, до суду подали заяви, в яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять слухати без їх участі (а.с. 42, 43).

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не прибув, до суду подав заяву, відповідно до якої сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради (а.с. 39).

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, до суду подали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність (а. с. 40, 47-48).

Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши заяву відповідача ОСОБА_3 сільської ради про визнання позовних вимог та письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг ОСОБА_3 сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 та довідки ОСОБА_3 сільської ради, житловий будинок № 9 по вул. Шевченка в с. Богатирка, 1956 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) головою двору був ОСОБА_6 членами двору були позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1, які відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) набули право власності на майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/3 частину (а. с. 9-12).

Також в 1986-1991 роки членами двору були ОСОБА_8 та ОСОБА_4, які згодом відповідно до виписки за 1991-1995 роки вибули з двору та після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку давності, передбаченого статтею 71 ЦК України (1963 р.) втратили право на її витребування.

30 травня 1991 року ОСОБА_6 помер, спадщину після смерті якого відповідно до ст. ст. 529, 549 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦК України (1963 р.) прийняв його син ОСОБА_2 шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (а. с. 35-38).

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальна площа вказаного будинку 55,0 кв. метри, житлова площа 30,6 кв. метри, вартість 80811 гривень (а.с. 21-23). Даний будинок розташований на приватизованій земельній ділянці (а.с. 15).

Рішенням виконкому Ставищенської районної Ради №153 від 11.10.1988 року було вирішено оформити право власності на житлові будинки, які належать громадянам, згідно додатку, затвердженого рішенням ОСОБА_3 сільської ради № 29 від 26.08.1988 року, в тому числі на вищевказаний житловий будинок, що належить двору, головою якого був ОСОБА_6.

ОСОБА_3 сільська рада свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок не видавала (а. с. 14), право власності на даний будинок в КП КОР Південне БТІ станом на 01.01.2013 р. не зареєстроване (а. с. 19) та державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно на вищевказаний спірний житловий будинок не проводилась (а. с. 51).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 за життя як голова колгоспного двору, та позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 як члени двору набули право власності на вказаний будинок, кожен на 1/3 його частину, а після смерті 30 травня 1991 року ОСОБА_6 ОСОБА_2 набув право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину даного будинку, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню.

Оскільки ОСОБА_3 сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Керуючись ст. ст. 120, 123, 524 ч. 2, 529 ч. 1, 548, 549 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦК України (1963 р.), ст. ст. 15, 182, 392, п.8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 30 травня 1991 року батька ОСОБА_6 на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку по вулиці Шевченка, 9 в селі Богатирка Ставищенського району Київської області та в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку по вулиці Шевченка, 9 в селі Богатирка Ставищенського району Київської області загальною площею 55,0 кв. метри житловою площею 30,6 кв. метри вартістю 53874 гривень.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку по вулиці Шевченка, 9 в селі Богатирка Ставищенського району Київської області загальною площею загальною площею 55,0 кв. метри житловою площею 30,6 кв. метри вартістю 26937 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. М. Марущак