Справа № 159/5796/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Луньова Т.М.
Провадження № 22-ц/773/138/16 Категорія: 41 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду з указаним позовом покликаючись на те, що на 75 сесійному засіданні Ковельської міської ради 31 серпня 2015 року, у присутності депутатів Ковельської міської ради, посадових осіб місцевого самоврядування та запрошених осіб, відповідач ОСОБА_4 у образливій формі, порушуючи ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст. 74, 75 Регламенту Ковельської міської ради, оголосив заяву відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у якій викладена неправдива інформація, яка має форму наклепу оголосив про наявність в позивача пяти земельних ділянок, вимагав міського голову «розібратися» з позивачем.

Просила визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачами у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6 у заяві до депутата Ковельської міської ради ОСОБА_4 та оголошеної ОСОБА_4 на 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради; зобовязати відповідачів спростувати не пізніше наступного дня, від набрання рішення у даній справі законної сили, вказану інформацію, шляхом публічного вибачення та відповідної публікації в газеті «Вісті Ковельщини»; стягнути солідарно з відповідачів з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. та матеріальну шкоду понесену за час лікування в розмірі 2636,08 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 03.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржила його в частині відмови у задоволенні позовних вимог, предявлених до ОСОБА_5, ОСОБА_6, просила у цій частині рішення скасувати ухвалити нове про задоволення позову до указаних відповідачів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2015 року до відповідача ОСОБА_4, як до депутата Ковельської міської ради, звернулись жителі м.Ковеля, а саме вулиць Чигиринської, Братуня, Батуринської, Жукова, Костомарова, Гончара з письмовою заявою, у якій вказували на неправомірну, на їх погляд, поведінку депутата Ковельської міської ради ОСОБА_8 і на 75 пленарному засіданні Ковельської міської ради V1 скликання відповідач ОСОБА_4 зачитав вказану заяву.

Із змісту заяви вбачається, що в ній не міститься тверджень про незаконність набуття позивачем прав на земельні ділянки (а.с. 4).

Судом встановлено і позивач не заперечує, що є власником трьох земельних ділянок, розташованих по вул. Братуня, 28, по вул. Чигиринській,20 та по вул. Гончара,40а, право власності на які набула на підставі договорів купівлі-продажу. Крім цього зазначає, що на підставі договору оренди у її користуванні знаходиться земельна ділянка, розташована по вул. Чигиринській,20. Крім цього, позивач визнала ту обставину, що у мікрорайоні, жителі яких звернулись з заявою до депутата міської ради, знаходяться інші земельні ділянки, які перебувають у власності та у оренді її чоловіка, а також дочки та зятя.

З показань допитаних у суді першої інстанції як свідків відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що позивач проживає по сусідству з їх будинками, там знаходяться земельні ділянки, які вона обробляє. Між мешканцями і позивачем виникають конфлікти, оскільки остання заперечує, щоб діти грались біля її земельних ділянок, неодноразово пошкоджувала мячі, не бажає, щоб повз її земельні ділянки вивозилось сміття до карєру, тощо.

Аналізуючи заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6 суд дійшов вірного висновку, що суть викладеної у ній інформації зводиться до критики позивача як депутата Ковельської міської ради. У ній висвітлено конфлікт, що склався між нею та жителями мікрорайону, у якому ті мешкають, з приводу недотримання позивачем правил добросусідства, а також міститься звернення до депутатів міської ради з закликом про обєктивний розгляд питань з приводу розпорядження земельними ділянками.

Згідно зі ст. 297 Цивільного кодексу (далі ЦК) України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч. 3 ст. 277 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003 установлено, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян.

Згідно з розясненнями, даними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в даному випадку у заяві відповідачів викладені фактичні твердження щодо пошкодження позивачем мячів, щодо ставлення позивача до дітей, які проводять дозвілля на вулиці, щодо незгоди у користуванні земельною ділянкою іншими мешканцями, і такі твердження відповідають дійсності, знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право надати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На спростування показань свідків, які підтвердили правдивість викладеної у заяві інформації, позивач доказів не подала. Крім цього, у суді апеляційної інстанції визнала ту обставину, що нею був пошкоджений мяч, який потрапив під час гри дітей на її земельну ділянку, що вона неодноразово робить дітям, які граються біля її земельної ділянки, зауваження, що дійсно висловлювалась про необхідність звільнення від насаджень земельної ділянки, яка належить іншій особі, однак перебувала у її користуванні та користуванні однієї із відповідачів.

Звернення відповідачів до депутата міської ради із указаною заявою не суперечить закону.

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_2 є депутатом Ковельської міської ради.

Межі допустимої критики щодо ділової людини, зокрема депутата, є ширшими ніж для пересічного громадянина, адже він набуває ознак публічної особи, про що зазначає Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях "Фресо и Руар проти Франції", "Файед (Fayed) проти Сполученого Королівств", 1994 р.

Здійснюючи публічну владу на місцевому рівні, позивач, як публічна фігура, повинна бути готовою до гострої критики і пильного нагляду за її життям та діяльністю.

Таким чином, будучи публічною особою, ОСОБА_2 є відкритою для прискіпливої уваги з боку громадськості та різноманітних оцінок її поведінки , в тому числі і повсякденному приватному житті. У звязку з цим відповідачами і було написано звернення до іншого депутата Ковельської міської ради, у якому описані фактичні обставини, що відбулися.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: