Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» про стягнення індексації заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просив стягнути на його користь з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» (ТДВ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод») індексацію заробітної плати за період з 01 січня 1998 року по

31 грудня 1999 року в сумі 54 грн 90 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працював у ТДВ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» з 30 грудня 1974 року по 30 листопада 2002 року. На порушення вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» відповідач не проводив індексацію заробітної плати за період з 01 жовтня 1998 року по 31 грудня 1999 року, а тому просив стягнути її в примусовому порядку.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заробітна плата ОСОБА_4 протягом 1998-1999 року була більша, ніж величина малозабезпеченості, а тому індексація не нараховувалась.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював у ТДВ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» з 30 грудня

1974 року.

Наказом по підприємству від 21 вересня 1998 року № 201 ОСОБА_4 був призначений на посаду начальника технічно-інспекційної групи заводу з коефіцієнтом по заробітній платі 2,0. Наказом від 02 грудня 2002 року

№ 157-к ОСОБА_4 був звільнений з посади з 30 листопада 2002 року, у зв'язку з переведенням до приватного підприємства «Пульс».

Відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня

1998 року № 663, індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни у гривнях на території України і не мають разового характеру оплата праці. Індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості.

Відповідно до Порядку індексації грошових доходів громадян із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 1998 року № 2034, індексації підлягали грошові доходи громадян, які не перевищували встановленої вартісної величини межі малозабезпеченості (з січня 1999 року - 90 грн 70 коп., з жовтня 1999 року - 118 грн 30 коп.) При цьому грошовий дохід разом із сумою індексації не мав перевищувати величину межі малозабезпеченості. Тобто грошові доходи громадян, які були більшими за таку межу малозабезпеченості, згідно з чинним на той час законодавством, індексації не підлягали.

Враховуючи зазначене, а також те, що величина заробітної плати ОСОБА_4 протягом 1998 - 1999 року була більша, ніж величина межі малозабезпеченості, а також те, що заробітна плата ОСОБА_4 за

1998-2002 роки щомісячно збільшувалась з урахуванням встановленого по підприємству коефіцієнту підвищення нарахованої заробітної плати відповідно до наказу від 26 травня 1998 року № 127, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун