АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №642/3004/15-ц Головуючий суддя І інстанції Лазарєв А. В.
Провадження № 22-ц/790/511/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про позбавлення батьківських прав
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Сащенко І.С., Бездітко В.М.,

при секретарях - Чабан А.В., Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, та додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-я особа: служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, та додаткових витрат на утримання дитини.,-

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що відповідач, починаючи з 2011 р. не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її розвитком та здоров'ям, не здійснює допомоги на утримання дитини, не приймає участі у додаткових витратах на дитину.

В зв'язку з цим просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, 2007 року народження, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1286 гр., а також додаткові витрати на утримання доньки в сумі 1225 гр.

Під час розгляду справи представник позивачки позовні вимоги підтримав.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

3-я особа про слухання справи була повідомлена належним чином, але її представник до суду не з'явився.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 650 гр. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 квітня 2015 року та зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно дозакону.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані нею докази та пояснення.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає..

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. п. 15, 16, 18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що з 18 травня 2000 р. по 14 вересня 2009 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_3, 2007 року народження ( а. с. 7).

12 травня 2010 р. шлюб між ними був розірваний ( а. с. 15).

Після розірвання шлюбу донька залишилася з позивачкою.

18 грудня 2010 р. р. позивачка уклала новий шлюб з ОСОБА_4 ( а. с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.11.2014 р. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, змінено прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_1».

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 перешкоджала відповідачу приймати участь з спілкуванні з донькою, ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом пре зобов'язання ОСОБА_1 надавати йому побачення та спілкування з донькою.

Заочним рішенням суду від 21 липня 2011 р. позовні вимоги були задоволені частково ( а. с.59). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2011 р. вищезазначене рішення суду було змінено та встановлено ОСОБА_2 право зустрічей з донькою ОСОБА_5 два дні на тиждень в суботу протягом 5 годин та у вівторок протягом 2 годин без порушення режиму дня дитини з урахуванням стану її здоров'я у присутності матері дитини (а. с. 60).

ОСОБА_1 рішення суду не виконувала про що свідчать надані відповідачем акти за 2012 р.( а. с. 64 - 70).

Постановою Ленінського ВДВС ХМУЮ від 02.07.2012 р. за невиконання рішення суду на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 170 гр. ( а. с. 72).

17 грудня 2012 р. ОСОБА_2 звернувся до прокурора Ленінського району м. Харкова із заявою про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, оскільки вона протягом 2-х років не виконує рішення суду та не надає йому можливості спілкуватися з донькою ( а. с. 75 - 76).

Судом також встановлено, що протягом серпня - грудня 2010 р., у жовтні, листопаді 2011 р, відповідач перераховував ОСОБА_2 (ОСОБА_1) грошові кошти в сумі 1000 гр. кожного місяця, купував іграшки. У травні 2013 р. він перерахував 816 гр.,у березні 2015 р. перерахував 311 гр., у грудні 2014 р. за навчання доньки у хореографічній школі сплатив 500 гр. ( а. с. 86-91).

Після того, як доньці було змінено прізвище на ОСОБА_1 та вона була переведена в іншу школу відповідач цікавився місцем її знаходження, звертався з претензіями з приводу зміни прізвища доньки без його відома, цікавився станом здоров'я доньки, її навчанням у хореографічній школі ( а. с. 79 - 85, 119).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до роз'яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків суду не надано.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, підписаний заступником начальника Управління служб - начальника служби у справах дітей Київського району м. Харкова, оскільки цей висновок немотивований, що саме стало підставою для такого висновку в тексті взагалі не зазначено.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач наполягав на тому, що він бажає приймати участь у вихованні дитини, однак, позивачка усіляко перешкоджає йому.

Обґрунтовано суд першої інстанції дійшов і висновку про стягнення аліментів.

Згідно ст.. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачкою.

Відповідач є приватним підприємцем.

Визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції було враховано те, що довідок про доходи позивачки і відповідача суду не надано. Відповідач від іншого шлюбу має на утримання сина ОСОБА_6, 2010 року народження і доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Отже, враховуючи вищенаведене розмір аліментів був обґрунтовано визначений в сумі 650 гр.

Також обґрунтованого висновку суд першої інстанції дійшов і в частині відмови у стягненні додаткових витрат.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У позовній заяві позивачкою зазначено, що для розвитку розумових здібностей дитина відвідує спеціалізовану школу, а також курси англійської мови, що вимагає 600 гр. витрат на місяць.

Для розвитку фізичних здібностей дитина відвідує школу з художньої гімнастики, хореографічну школу, що вимагає 1150 гр. витрат на місяць.

Крім того, є необхідність оплати змагань та придбання спортивного обладнання, яке постійно зношується, що в свою чергу складає 700 гр. на місяць.

Враховуючи те, що вона витрачає на дитину в місяць 2450 гр. додаткових витрат, а відповідач не здійснює жодної добровільної допомоги по утриманню дитини, з відповідача необхідно стягнути на її користь 50% вказаних витрат у розмірі 1225 гр..

Із довідки дитячо-юнацької школи з художньої гімнастики ХО ФСТ «Україна» від 19.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2010 р. по теперішній час навчається в дитячо-юнацькій школі з художньої гімнастики ( а. с. 8).

В період з 01.02.2015 р. по 31.07.2015 р. відвідувала заняття з англійської мови по спеціальній методиці. З 07.07.2015 р. по 31.07.2015 р. знаходилася у дитячому таборі англійської мови ( а. с. 58).

З 01.09.2013 р. ОСОБА_3 проходила навчання в Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі «Харківська хореографічна школа». У січні 2015 р. вона перестала відвідувати заняття музикою, у зв'язку з тим, що мати не змогла її водити на заняття ( а. с. 95)

З 26 січня 2011 р. ОСОБА_3 спостерігається фахівцями ДУ «Інститут охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН України, а з 08.04.2012 р. по 13.06.2012 р. проходила стаціонарне лікування у відділенні психіатрії з діагнозом: змішаний тривожно-депресивний розлад, енурез та отримувала певне лікування ( а. с. 12, 79).

Однак, жодних доказів, які б підтверджували понесення позивачкою додаткових витрат на дитину, позивачкою не надано.

Посилання позивачки в апеляційній інстанції на копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 01 вересня, 01 жовтня, 02 листопада 2015 року та 01 листопада 2015 року про сплату ОСОБА_1 за послуги освіти 1200 грн. колегією суддів не приймаються, оскільки доказів укладання будь-якого договору з ФОП ОСОБА_7 нею не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року- залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -