Провадження №2/761/1351/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

25 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання дверей згідно бланку замовлення.Під час укладення договору позивачем в якості попередньої оплати було сплачено 3000,00 грн. та додатково на вимогу продавця 3250 грн.. Відповідно до п. 3.1 договору, постачання виробів здійснюється протягом 40 робочих днів. Отже кінцевою датою поставки дверей є 20 лютого 2015 року. Проте станом на 04 серпня 2015 року відповідач не здійснив поставку дверей, таким чином прострочення боржника становить 175 календарних днів.

Тому позивач просила суд розірвати договір на постачання дверей від 23.12.2014 року у зв`язку з істотним порушенням договору; стягнути з відповідача суму, отриману за договором у розмірі 6250,00 грн.; стягнути з відповідача пеню у розмірі 35437,50 грн..

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2014 року між відповідачем та позивачем було укладено договір на постачання дверей, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити двері, а покупець прийняти та оплатити продукцію в кількості, по найменування та на умовах, передбачених договором. Згідно п. 1.2 договору, найменування виробів, дизайн, комплектація, кількість та ціна узгоджується сторонами шляхом оформлення замовлення, яке є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до п. 2.1 договору, загальна вартість виробів, що продається за цим договором складає 6750 грн.. Згідно п. 2.3 договору, попередня оплата від ціни договору складає 3000 грн.. Пунктом 2.4 договору передбачено, що друга частина оплати за вироби здійснюється покупцем на момент підписання Акту прийому-передачі виробів і складає 3750 грн.. Відповідно до п. 3.3. договору, перехід права власності на вироби оформлюється Актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору.

В обгрунтування позовних вимог, щодо стягнення суми у розмірі 6250 грн., позивач зазначає, що під час укладення договору нею було сплачено в якості попередньої оплати 3000 грн. та додатково на вимогу продавця 3250 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснила попередню оплату у розмірі 3000 грн., що підтверджується замовленням від 23.12.2014 року (а.с.6).

Пунктом 3.1 договору визначено, що постачання виробів проводиться згідно оформленого замовлення та здійснюється протягом 40 робочих днів після отримання передплати від покупця.

Однак, станом на 04.08.2015 року, відповідач умови договору не виконав, що підтверджується відсутністю акту прийому - передачі робіт, який передбачений п. 2.4 та п. 3.3 договору.

Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Враховуючи те, що позивач виконала всі необхідні умови для виконання договору, а відповідач пропустив строк та на день розгляду справи зобов'язання не виконав, суд вважає, що договір від 23.12.2014 року необхідно розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача сплачену попередню оплату у розмірі 3000 грн., а не у розмірі 6250 грн., оскільки, відсутні належні та допустимі докази сплати відповідачу додаткових коштів у розмірі 3250 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то згідно із розрахунком, який міститься в позовній заяві, розмір пені за період прострочення становить 202,50 Х 175 = 35437,50 грн.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Судом встановлено, що пунктом 4.3 договору сторони обумовили відмінний від передбаченого ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» розмір пені за порушення продавцем строку виконання замовлення.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що продавець при затриманні замовлення сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсоток від суми замовлення.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1181,25 грн. (6,75*175=1181,25).

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; 526, 527, 610 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 4181 (чотири тисячі сто вісімдесят одна) грн. 25 коп.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя