Справа № 639/646/15-ц
Провадження № 2/639/1525/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чубенко О.С., Луценко С.М., Макушенко Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Кардіф", треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про стягнення 157136 грн. 80 коп. в порядку регресу,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Кардіф", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", в остаточній редакції якого просив суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу суму в розмірі 157136,80 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09.04.2008 між ним ЗАТ «СК «Кардіф» укладено договір комплексного страхування позичальника ДКСП № 01/01/2357/18569 з метою уникнення відчуження квартири через іпотеку, в разі втрати позивачем платоспроможності вніслідок неможливості заробляти гроші через хворобу або смерть, а також звільнення у такому випадку родичів позивача від тягаря отриманих ним кредитів. Вигодонабувачем за вказаним договором є АКІБ «УкрСиббанк» (на теперішній час ПАТ «УкрСиббанк»). Квартира придбана позивачем за договором споживчого кредиту, отриманого ним в АКІБ «УкрСиббанк» 09.04.2008 та забезпеченого іпотечним договором.

Позивач зазначає, що 23.01.2010 в нього стався поширений інсульт, внаслідок чого він повністю втратив можливість пересуватись, розмовляти, будь-яким чином заробляти гроші, втратив можливість здійснювати виплати по кредитному договору, через що виник ризик відчуження його квартири внаслідок іпотеки, а також втратив можливість здійснювати виплати і по договору комплексного страхування. Через десять днів позивач повідомив про випадок, що стався, страхову компанію та отримав підтвердження настання страхового випадку.

Таким чином, на думку позивача, настав страховий випадок, передбачений п. 6 Договору та п. 4.3 Правил добровільного страхування здоровя на випадок хвороби ЗАТ «СК «Кардіф», які, у відповідності до п. 1 Договору є його частиною. Однак, необхідних виплат за Договором ОСОБА_1 не отримав досі.

Позивач вважає, що на виконання договору страхування від 09.04.2008 ПАТ «СК «Кардіф»» після настання страхового випадку повинно було виконати свої зобовязання за договором страхування, а саме, виплатити банку суму у розмірі залишку заборгованості позивача за кредитним договором, оскільки отримувачем (вигодонабувачем) за договором страхування ОСОБА_1 визначено банк.

ОСОБА_5 з позовом про стягнення коштів за договором кредиту до суду не звертався, а натомість, як зазначає позивач, підтримав його вимоги, чим фактично розпорядився своїм правом на отримання страхової виплати, відмовившись від нього.

Тому, на думку позивача, з урахуванням вищенаведеного, страхова компанія зобовязана сплатити йому на виконання умов Договору передбачену ним суму у розмірі еквівалентному 11831,67 доларів США та зважаючи, що після настання страхового випадку отримання ОСОБА_1 інсульту ПАТ «СК «Кардіф» не виконало свого зобов'язання щодо погашення залишку заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та АКІБ УкрСиббанк, має місце порушення зобов'язання з боку відповідача, а саме його невиконання.

На момент настання страхового випадку непогашений залишок заборгованості за кредитом застрахованої особи складав 11 831,67 доларів США, які ОСОБА_1 був змушений сплатити кредитору у зв'язку зі зверненням останнього до суду з вимогою про стягнення з нього зазначеної суми. Однак, фактично позивачем було сплачено банку 6256,67 доларів США вже після настання страхового випадку. Станом на 15.08.2016 курс НБУ складає 25.1151 грн за 1 доллар США, отже спричинена йому , на думку позивача, бездіяльністю відповідача матеріальна шкода складає 6 256, 67 * 25, 1151 = 157 136, 8 грн.

У зв'язку з викладеними обставинами позивач вважає, що наявні підстави для відшкодування в порядку регресу заборгованості за кредитним договором у розмірі 157136,80 грн, у зв'язку з чим він і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_6, який діє на підставі угоди від 17.06.2016 року , в судовому засіданні позов з уточненнями підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник відповідача ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 04.11.2015 року, в судовому засіданні проти уточненого позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позову, надавши до суду письмові пояснення, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 89-96).

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від 23.12.2014 року, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за відсутності представника АТ «УкрСиббанк», розглянути справу за наявними в ній матеріалами та ухвалити рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи ОСОБА_2, а також показання свідка ОСОБА_9 та дослідивши матеріли справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що 09 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 18 т. 1).

09.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Кардіф», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство«Страхова компанія «Кардіф», та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного страхування позичальника ДКСП № 01/01/2357/18569 (а.с. 21, 56-58 т. 1).Вигодонабувачем за вказаним договором є АКІБ «УкрСиббанк».

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 5 договору страхування, об'єктом страхування є майнові інтереси, що пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи.

Пункт 6 цього договору вказує конкретні страхові випадки, а саме, по-перше, постійна непрацездатність внаслідок захворювання або внаслідок нещасного випадку, та, по-друге, смерть внаслідок захворювання або внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування).

Із пункту 13.6 договору страхування вбачається, що в разі настання страхового випадку страхові виплати проводяться як застрахованій особі, так і його спадкоємцям або вигодонабувачеві.

Отже, за договором страхування у страхової компанії виникає зобов'язання по виплаті страхової суми або страхувальникові, або вигодонабувачеві.

Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Аналогічні положення містяться і у ст. 25 Закону України «Про страхування».

Згідно підпункту 13.2 даного договору страхова виплата здійснюється у розмірі непогашеного залишку заборгованості за кредитом застрахованої особи станом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, факт того, що 23.01.2010 в ОСОБА_1 стався ішемічний інсульт в басейні середньої мозкової артерії та 01.06.2010 ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності, доказуванню не підлягає, оскільки дані обставини визнані сторонами та ніким не оспорювалися.

Посилання позивача на те, що внаслідок вказаної хвороби 23.01.2010 настала його постійна непрацездатність, а, отже, стався страховий випадок, спростовуються наступним.

Страховим випадком, відповідно до п. 6.1 Договору страхування, є постійна непрацездатність (інвалідність І групи) внаслідок захворювання або внаслідок нещасного випадку.

Тобто страховим випадком є саме факт постійної непрацездатності внаслідок встановлення інвалідності першої групи, в той час як захворювання або нещасний випадок є лише причинами набуття такого статусу.

Поняття непрацездатності визначається п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затверджене наказом МОЗ України № 189 від 09.04.2008, в якому зазначено, що це стан здоровя (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоровя.

Цим же пунктом Положення визначено поняття тимчасової непрацездатності, згідно до якого, тимчасова непрацездатність - непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності, яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи та засвідчується листком непрацездатності. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

З наведеного суд робить висновок, що до встановлення групи інвалідності особа є тимчасово непрацездатною і отже не може вважатися постійно непрацездатною.

Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 АВД № 727156 виданого 29.03.2010 та ОСОБА_1 АБШ № 616619, виданого 30.03.2010 , ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. ОСОБА_10» з 23.01.2010 до 18.02.2010 та з 18.02.2010 до 06.03.2010 відповідно (а.с. 24).

Вказаними документами підтверджується, що позивач до встановлення інвалідності був тимчасово непрацездатним, а отже не був постійно непрацездатним.

Таким чином страховий випадок з позивачем виник в день встановлення йому інвалідності, а саме 01.06.2010.

Як вбачається з п. 8 договору комплексного страхування, строк дії договору встановлено терміном до 09.04.2016 (а.с. 21).

Відповідно до пп. 3 п. 15.1 договору страхування його дія припиняється та договір страхування втрачає чинність у випадку несплати страхувальником страхових платежів в строк та/або в обсязі, що визначені договором страхування (а.с. 21).

В п. 8 договору страхування зазначено, що страховий платіж сплачується кожного року протягом строку дії договору страхування до 09 березня, крім платежу за перший рік страхування, який сплачується у день укладення договору (а.с. 21).

Позивачем було сплачено перший платіж у день укладення договору страхування 09.04.2008, наступний платіж, відповідно до умов договору, мав бути сплачений до 09 березня наступного року, тобто до 09.03.2009. Однак, наступний платіж ОСОБА_1 сплачено лише 02.06.2009 року (а.с. 22 т. 1). Наступний платіж, який мав бути сплачений до 09.03.2010, позивачем сплачено не було.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 989 ЦПК України страхувальник зобов'язаний своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором.

Таким чином, з 09.03.2010 договір страхування припинив свою дію у звязку з несплатою позивачем чергового страхового платежу і тому страховий випадок, який мав місце 01.06.2010, відбувся вже після припинення дії договору страхування.

А отже настання страхового випадку 01.06.2010 не створює жодних зобовязань по здійсненню страховоївиплати.

Окрім того, узаконодавстві визначено конкретні випадки у яких особа набуває права регресної вимоги, однак на жоден із них позивач не посилається.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи, що позивач у своїй заяві вказує на обовязок відповідача відшкодувати завдані збитки, суд робить висновок, регресні вимоги позивача ґрунтуються на положеннях ст. 1191 ЦК України, якою, серед іншого, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Верховний Суд України, аналізуючи зміст ст. 1191 Цивільного кодексу України в своїй Постанові № 3-303гс15 від 23.09.2015 вказав на те, що системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобовязання перед потерпілим. 2. Регрес має місце після припинення зобовязання відшкодування шкоди.

Тобто, положення ст. 1191 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише у випадку відшкодування потерпілому третьою особою шкоди замість безпосереднього заподіювача такої шкоди. В даній справі зазначена норма могла бути застосована лише у разі відшкодування позивачем ОСОБА_1 третій особі ПАТ «УкрСиббанк» шкоди, завданої останньому з боку відповідача ПАТ «СК «Кардіф».

Проте, жодної шкоди, у розумінні ст. 22 ЦК України, з боку відповідача ОСОБА_5 не завдано та не надано позивачем суду доказів на підтвердження протилежного. Сплачуючи на користь ОСОБА_5 грошові кошти, позивач не може розглядатися як третя особа, що виконала зобовязання перед потерпілим, оскільки позивач був боржником за зобовязанням по кредитному договору та виконував свої власні зобовязання перед ОСОБА_5.

Правовідносини, що існують між сторонами обумовлені виключно укладенням договору страхування, тобто підставою їх виникнення є п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, а не п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, яким у якості підстави виникнення цивільних прав та обовязків передбачено завдання майнової (матеріальної шкоди) іншій особі.

Аналізуючи вказане, суд зазначає, що вимоги позивача щодо відшкодування шкоди в порядку регресу не ґрунтуються на обставинах справи та нормах чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Кардіф", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про стягнення 157136 грн 80 коп. в порядку регресу, у звязку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 979, 989, 990 ЦК України, ст.ст. 8, 25 Закону України «Про страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Кардіф", треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про стягнення 157136 грн. 80 коп. в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк