У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004038 від 29 січня 2016 року; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 15 660 грн сплачених коштів згідно укладеного договору.

Позов мотивовано тим, що 29 січня 2016 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 004038, згідно умов якого предметом договору є трактор Фотон 504, вартість ТЗ 156 600 грн. Після підписання договору ОСОБА_4 надано рахунок, на який останній сплатив 15 660 грн.

Згідно договору, не пізніше 50 днів з моменту сплати, предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу. Станом на день подачі позову позивач не отримав у користування предмет договору.

Позивач вважає, що умови договору є несправедливими та існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Зокрема, договором передбачена комісія (одноразова сплата) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, яка не повертається у разі розірвання договору; договір не містить істотних умов договору, а саме індивідуальних ознак транспортного засобу; не зазначено у грошовому вигляді склад лізингових платежів; лізингодавець закріпив за собою право в односторонньому порядку змінювати платежі; несправедливими також є умови про те, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, лізингоодержувач зобов'язаний одноразово сплатити різницю вартості до моменту купівлі предмета лізингу, проте у разі зменшення вартості предмета лізингу різниця не повертається; в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару.

Крім того, даний правочин вчинений відповідачем без відповідної ліцензії, а договір за своєю природою є змішаним та містить в собі ознаки договору оренди (найму) та купівлі-продажу, а від так мав бути нотаріально посвідчений, чого не було зроблено.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 15 660 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що договір є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), а стягнення коштів є наслідком визнання договору недійсним. Крім цього, частина умов договору є несправедливими.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

О.М.Ситнік