Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Максимчук З.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 3 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

заслухавши доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 3 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 1.01.2015р. по 31.08.2015р. в розмірі 5 500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що з його вини утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 6851,25 грн., в зв'язку з чим ОСОБА_2 має право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 1.01.2015р. по 30.09.2015р.

Вказує на те, що копію постанови ВДВС Сарненського РУЮ від 5.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження, в порушення ЗУ "Про виконавче провадження", йому не надсилалось і доказів її надсилання ВДВС Сарненського РУЮ не надав. Разом з тим, саме з дати отримання такої постанови, якщо боржник після її отримання не сплачує аліменти, настає вина у несплаті аліментів та виникає підстава для стягнення пені.

Вважає, що його вина у несплаті аліментів відсутня, як відсутні підстави для стягнення пені за їх несплату, оскільки про постанову про відкриття виконавчого провадження від 5.03.2014р. він дізнався лише з позовної заяви позивача, яку отримав 11.01.2016р.

Крім того, протягом вказаного періоду він добровільно неодноразово сплачував аліменти.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Сарненського районного суду від 23.06.2009р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, щомісячно, починаючи з 21 травня 2009 року (а.с.3).

Встановлено, що виконавчий лист виданий на підставі зазначеного рішення перебував на примусовому виконанні ВСВС, однак 15.10.2013р. на підставі заяви ОСОБА_2 від був повернутий стягувачці без подальшого виконання.

3.03.2014р. вищевказаний виконавчий лист повторно пред'явлено на виконання у ВДВС Сарненського РУЮ (а.с.17).

5.03.2014р. ВДВС Сарненського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42413767 (а.с18).

Згідно з довідки ВДВС Сарненського РУЮ №1196 від 30.10.2015р. заборгованість відповідача по аліментах за період з 1.01.2015р. по 30.09.2015р. становить 6 851,25 грн. (а.с.2).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність ухилення відповідача від сплати аліментів на її користь на утримання дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що є підставою для застосування правил ст. 196 СК України щодо нарахування і стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів. При цьому, наданий позивачем розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, згідно якого розмір неустойки за період з 1.01.2015р. по 30.09.2015р. складає 10273,50 грн., суд визнав таким, що складений у відповідності до положень ст. 196 СК України, однак застосувавши ч.2 ст. 196 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 1.01.2015р. по 30.09.2015р. з 10 273,50 грн. до 5 500 грн.

Однак, повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність його вини у несплаті аліментів в зв'язку з тим, що про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 5.03.2014р. йому стало відомо лише з позовної заяви, яку отримав 11.01.2016р., спростовуються копією його заяви до відділу ДВС Сарненського РУЮ, в якій він просив видати довідку про розмір його заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 40).

Крім того, передбачене ст.196 СК України, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження" стосовно відкриття виконавчого провадження, повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, так як відповідач знав про необхідність сплати аліментів з часу набрання чинності рішення суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач протягом вказаного періоду добровільно неодноразово сплачував аліменти, що підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій, оскільки зазначені в них суми сплачені в якості аліментів враховані державним виконавцем та зараховані на погашення заборгованості по сплаті аліментів за попередній період і не можуть братись до уваги при нарахуванні пені за період заявлений в позовних вимогах, а тому нарахування пені за прострочення сплати аліментів має здійснюватися у відповідності до розрахунку наданого державним виконавцем.

Відповідно до ст.195 СК України та ст.74 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" (з подальшими змінами та доповненнями), розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом.

Таким чином, перерахування та зміна розрахунку заборгованості по аліментам, виготовленого державним виконавцем у рамках позову про стягнення неустойки, не входить в компетенцію суду. Обчислити розмір заборгованості суд може лише при наявності спору.

Доказів, які б свідчили про те, що існує спір з приводу неправильності нарахування суми заборгованості по аліментах матеріали справи не містять, дії державного виконавця відповідач не оскаржував у передбаченому розділом VII ЦПК України порядку.

Позовні вимоги заявлені про стягнення пені по аліментах в сумі 10 273,50 грн. за період з 1.01.2015р. по 30.09.2015р., їх в процесі розгляду справи позивачка не збільшувала та не змінювала.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15 та від 16 березня 2016року №6-300цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок суми заборгованості, з яким погодився суд першої інстанції, було здійснено без врахування вищезазначених вимог закону.

Виходячи із помісячного розрахунку заборгованості платника аліментів ОСОБА_1, складеного державним виконавцем станом на 30 вересня 2015 року за період з 1 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року, сума неустойки дорівнюватиме 2078 грн. 21 коп., яка обчислюється у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за кожен місяць прострочки, розрахованих державним виконавцем (761,25 грн. х 1% х 31 день + 761,25 грн. х 1% х 28 днів + 761,25 грн. х 1% х 31 день + 761,25 грн. х 1% х 30 днів + 761,25 грн. х 1% х 31 день + 761,25 грн. х 1% х 30 днів + 761,25 грн. х 1% х 31 день + 761,25 грн. х 1% х 31 день + 761,25 грн. х 1% х 30 днів).

Відповідно на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 1.01.2015р. по 30.09.2015р. в розмірі 2078 грн. 21 коп.

Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Колегія суддів з врахуванням встановлених у справі обставин, доводів та заперечень сторін, не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,317,319,323,324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 3 лютого 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 5500 грн. змінити.

Зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів з 5500 грн. до 2078 (двох тисяч сімдесяти восьми) грн. 21 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Судді: Бондаренко Н.В.

Максимчук З.М.

Хилевич С.В.