Єдиний унікальний номер 243/5329/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1753/2016
Єдиний унікальний номер 243/5329/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Алексєєнко І.П.
Номер провадження 22-ц/775/1753/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ВАТ «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати за посвідченням комісії по трудовим спорам, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити його позов, оскільки рішення необґрунтоване суд не врахував, що були порушені його права, гарантовані Конституцією України, тривалий час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати, індексація заробітної плати є складовою частиною заробітної плати, працівник має право звернутися із позовом про її стягнення без обмеження будь яким строком, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 працював у відповідача з 14 серпня 1995 року по 1 березня 2002 року, рішенням комісії по трудових спорах від 14 березня 2002 року визнано його право на отримання з відповідача належної йому суми заробітної плати 6232,98 грн., про що видано посвідчення, яке як виконавчий документ звернуто до примусового виконання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що після вирішення трудового спору комісією по трудовим спорам і визнання рішенням КТС від 14 березня 2014 року права позивача на отримання з відповідача заборгованості по заробітній платі, вказане рішення було звернуто до примусового виконання та виконувалось відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Цим законом, а також Інструкцією з проведення виконавчих дій стягнення індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати, що була стягнена з боржника за виконавчим документом, не передбачено. Відповідальність за несвоєчасне виконання рішення суду в частині своєчасної виплати стягнених за рішенням суду сум заборгованості по заробітній платі та інших грошових платежів полягає у застосуванні статті 117 КЗП України, а не проведення індексації стягнутих за рішенням суду сум заробітної плати.

Висновки суду про відмову у задоволенні позову відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону.

Звертаючись до суду з даним позовом (арк..спр. 1), ОСОБА_3 просив стягнути індексацію заробітної плати, яка була стягнута на підставі посвідчення комісії по трудовим спорам від 14 березня 2002 року та фактично виплачена в травні 2016 року. Розраховуючи індексацію, позивач суму заборгованості, стягнену за посвідченням КТС року помножив на приріст індексу споживчих цін за період з 01 квітня 2002 року по 01 травня 2016 року та визначив її у розмірі 31355,63 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 96 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтями 1, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року N 1282-XII в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин визначено, що індексація - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Статтею 5 цього Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості. Повній індексації підлягають доходи в межах величини вартості межі малозабезпеченості. Якщо доход перевищує величину вартості межі малозабезпеченості, то його частина у межах подвійної величини вартості межі малозабезпеченості індексується у розмірі 80 відсотків, наступна частина доходу у межах величини вартості межі малозабезпеченості - у розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає. Підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, при виконанні умов індексації, передбачених статтею 4 цього Закону. Порядок проведення індексації грошових доходів громадян визначається Кабінетом Міністрів України згідно з законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1998 рік» з 1 січня 1998 року встановлюється величина вартості межі малозабезпеченості в розмірі 73,7 гривні на місяць.

Порядком проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року № 663, що діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року. Індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема оплата праці. Індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості. При цьому частина доходу, що не перевищує вартісну величину межі малозабезпеченості, індексується повністю. Доход в частині, яка більше одного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не перевищує подвійну величину вартості межі малозабезпеченості індексується в розмірі 80 відсотків. Доход в частині, яка більше подвійного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не більше трикратної величини вартості межі малозабезпеченості індексується в розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків (пункти 1, 2, 4).

В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" вищевказану постанову визнано такою, що втратила чинність та затверджено новий Порядок, яким в п. 1-1 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Крім того, до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» неодноразово вносились зміни, зокрема, щодо величини порога індексації та меж індексації грошових доходів.

Отже індексації підлягає місячна заробітна плата з урахуванням умов, визначених Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів громадян.

Позивачем заявлені вимоги про індексацію сум заборгованості по заробітній платі, стягнених за посвідченням КТС від 14 березня 2002 року, при цьому заробітна плата вказана в загальній сумі 6232,98 грн. без зазначення періоду виникнення заборгованості, дані про щомісячні розміри заробітної плати та про те, що індексація не нараховувалась відповідачем відсутні.

Індексація заробітної плати, стягненої за рішенням суду, що своєчасно не виконане, у спосіб, визначений у позовній заяві, тобто шляхом множення стягнутої за посвідченням КТС суми на індекси інфляції, законом не передбачена. Фактично у такий спосіб позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що передбачено ст. 625 ЦК України, однак ця норма закону не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати), оскільки існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року під час розгляду справи № 6-2759цс15.

Отже, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

При розгляді даної справи апеляційним судом враховано, що з 19 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в новій редакції.

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону ст. 12 ГПК України доповнено п. 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Відповідно до Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено п. 1-1, яким визначено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виходить, що відповідач ВАТ «Содовий завод» перебуває в стані припинення за судовим рішенням про визнання юридичної особи банкрутом від 4 вересня 2003 року. Отже даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання заявника апеляційної скарги на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №1-18/2013 не є підставою для скасування рішення. Вказаним рішенням Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Однак, індексації підлягають саме суми заробітної плати за умов, визначених Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів громадян, з врахуванням величини порога індексації та у межах визначених законом величин вартості межі малозабезпеченості, а не стягнута за рішенням суду сума, помножена на індекси інфляції, як просив у позові позивач.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на лист Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-67 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» безпідставні, оскільки вказаний лист не є законом та питання індексації заробітної плати врегульоване зазначеними Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів громадян.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: