Справа № 2/359/34/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної, моральної шкоди, страхового відшкодування та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 18 липня 2014 року о 10 годині 15 хвилин в м. Бориспіль на перехресті вул. Новопрорізна та Київський Шлях ОСОБА_2 перебувала за кермом автомобіля марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_1, та виконуючи маневр повороту, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надала переваги в русі автомобілю «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_2, за кермом якого перебував ОСОБА_1, та який рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а також вимоги п.16.11 та п.8.1 ПДР України, в результаті чого здійснила дорожньо-транспортну пригоду, в якій автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду віл 24 грудня 2014 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Діями якої було спричинено матеріальну шкоду транспортному засобу марки «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_2. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації автомобіля марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто». 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, та 15 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про страхове відшкодування. Крім цього, для визначення розміру заподіяної шкоди ОСОБА_1 звернувся до субєкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 В результаті чого складено звіт про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №0286/14, відповідно до якого власнику «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_2, матеріальна шкода внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 117559 гривень 17 копійок, а вартість відновлювального ремонту складає 204671 гривень 04 копійки. Оскільки ПАТ УСК «Гарант-Авто» відповідно до умов полісу серії АС №8691934, здійснює виплату страхового відшкодування в межах розміру встановленого за шкоду, заподіяну майну в межах 50000 гривень. Тому матеріальну шкоду у розмірі 50000 гривень, яка є частиною витрат необхідних для повного відновлення транспортного засобу без врахування зносу деталей, ОСОБА_1 просить стягнути з ПАТ УСК «Гарант-Авто», а іншу частину суми, необхідної для повного відновлювального ремонту автомобіля, у розмірі 154671 гривень 04 копійок, просить стягнути з ОСОБА_2, а також витрати на проведення незалежної експертної оцінки завданого власнику колісного транспортного засобу у розмірі 950 гривень. Крім цього, ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 20000 гривень, та яку просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 предявлений позов підтримав та наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, повязана з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_1, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто», а тому відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої ОСОБА_1 діями ОСОБА_6 має понести ПАТ УСК «Гарант-Авто». Крім цього, представник відповідача вказав на те, що згідно з ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, в такому разі відшкодування шкоди виплачується у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що звітом №0286/14 від 23 грудня 2014 року ринкова вартість транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 117559 гривень 17 копійок. Таким чином вартість страхового відшкодування склала: 20467104 117559 гривень 17 копійок, що дорівнює 87111 гривень 87 копійок, де 20467104 гривень вартість відновлювального ремонту автомобіля, а 117559 гривень 17 копійок ринкова вартість транспортного засобу на моменту дорожньо-транспортної пригоди. До того ж, представник відповідача звернув увагу суду на ту обставину, що звіт про пошкодження автомобіля складений 23 грудня 2014 року, тобто після спливу шести місяців вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а тому твердження про те, що пошкодження, які зазначені у звіті були вчинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є хибним.

Представник ПАТ УСК «Гарант-Авто» у судове засідання не зявився та про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2014 року близько 10 години 15 хвилин в м. Бориспіль Київської області по вул. Новопрорізна при виїзді на вул. Київський Шлях, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_1, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не виконала вимогу дорожнього знаку «2.1 Дати дорогу», не надавши таким чином перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі по вул. Київський Шлях. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.8.1, п.16.11 Правил дорожнього руху України. В подальшому ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року, а тому, за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в розділі «Субєктивний склад сторін у спорі» Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках від 20 червня 2012 року, доказами, що підтверджують правову підставу володіння автомобілем, можуть бути свідоцтво про реєстрацію автомобіля або документ, що підтверджує право користування та (або) розпорядження вказаним автомобілем, і виданий на період дії такого документа тимчасовий реєстраційний талон. Отже, якщо у фізичної особи, яка керує транспортним засобом, але не є його власником, відсутній тимчасовий реєстраційний талон, проте є, наприклад, дійсний нотаріально посвідчений договір оренди, вона вважається такою, що володіє цим транспортним засобом на відповідній правовій підставі.

Зважаючи на це, ОСОБА_1 є законним володільцем та користувачем автомобіля «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_2, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої на його імя (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, повязана з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто», що підтверджується копією полісу серії АС №8691934 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.73).

Згідно з п.4.5 вказаного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50000 гривень, при цьому франшиза складає 0 гривень.

Відповідно до положення ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається зі звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №0286/14 від 22 грудня 2014 року, складеного субєктом оціночної діяльності фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3, вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завданого власнику автомобілю «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_2, складає 117559 гривень 17 копійок, а вартість відновлювального ремонту складає 204671 гривень 04 копійок (а.с.16-44).

18 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу (а.с.14).

15 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з заявою про страхове відшкодування (а.с.15).

У відповідності до ч.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно з ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положення ч.1 ст.36 цього Закону України страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Крім цього, у відповідності з ч.2 ст.36 цього Закону України страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з ч.2 ст.37 Закону рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутня письмова мотивована відмова страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках від 20 червня 2012 року, у випадку, якщо потерпілий у встановленому законодавством порядку звернувся за виплатою страхового відшкодування до страхової компанії, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, але не отримав відшкодування з будь-яких причин, він має звернутись з відповідною вимогою до суду. У разі недосягнення згоди між потерпілим і страховиком щодо розміру завданої шкоди, така шкода, як і в інших випадках, визначається на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі висновку експертизи.

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, представник відповідача не визнає розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власнику автомобіля автомобілю «Volkswagen-Kaddу», номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 204671 гривень 04 копійок, що визначений відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Натомість, представником відповідача надано до суду висновок спеціаліста №20/04-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 23 квітня 2015 року. Відповідно до якого ринкова вартість після аварійного транспортного засобу «Volkswagen-Kaddу», номерний знак НОМЕР_2, складає 39401 гривень 13 копійок (а.с.78-85).

З метою визначення розбіжностей у розмірі завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобілю «Volkswagen-Kaddу», номерний знак НОМЕР_2, судом за клопотанням представника відповідача двічі було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.89-90,106-107).

Незважаючи на це, в матеріалах цивільної справи відсутній висновок судової автотоварознавчої експертизи. Як встановлено зі змісту повідомлення про неможливість надання висновку №18526/15-54 від 17 травня 2016 року, експерт повідомляє про неможливість надання висновку у звязку з незадоволенням клопотання експерта про надання для огляду колісного транспортного засобу (а.с.122).

Позивачем не надано для огляду експертів автомобіль «Volkswagen-Kaddу», номерний знак НОМЕР_2, оскільки вказаний автомобіль був відчужений ОСОБА_1 на користь іншої особи, що підтверджено у судовому засідання поясненнями представника позивача.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що позивач та його представник не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Так, суд погоджується з доводами представника відповідача, що звіт про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складений субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 22 грудня 2014 року, тобто через шість місяців з моменту дорожньо-транспортної пригоди. Саме тому, розмір завданого матеріального збитку, визначений станом на дату дослідження, а не на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто на 18 липня 2014 року.

Експлуатація автомобіля протягом майже шести місяців після дорожньо-транспортної пригоди дає підстави припускати отримання автомобілем нових пошкоджень.

Як вбачається зі змісту протоколу огляду транспортного засобу від 22 грудня 2015 року огляд пошкодженого належного позивачу транспортного засобу проводився за відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника ПАТ УСК «Гарант-Авто». Адресовану ОСОБА_2 телеграму вона не отримувала (а.с.30,43).

У звязку з викладеним суд приходить до висновку, що за вказаних обставин ПАТ УСК «Гарант-Авто» неможливо зобовязати виплатити страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 у межах суми ліміту відповідальності, а саме у розмірі 50000 гривень.

Виходячи з положення цивільного законодавства з урахуванням особливостей законодавства про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на застраховану особу може бути покладена відповідальність за спричинену за участю забезпеченого транспорту шкоду в обсязі, що становить різницю між фактично спричиненою шкодою і страховим відшкодуванням, обчисленим у відповідності до закону.

Вирішуючи позовні вимоги предявлені до ОСОБА_2В щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 154674 гривень 04 копійок, суд виходить з тих того, що розмір дійсної шкоди, якої зазнало майно позивача, є недоведеним, тому визначення суми, якої недостатньо для її погашення і яку відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, належить покласти на особу, що спричинила шкоду, є неможливим.

Саме тому у задоволенні даної позовної вимоги слід також відмовити.

У звязку з цим позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення незалежної оцінки завданого власнику колісного транспортного засобу збитків у розмірі 950 гривень задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд враховує положення ч.1 та ч.2 ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якого, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.15 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, вартість його ремонту, при цьому зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Проте, враховуючи ту обставину, що відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №0286/14 від 22 грудня 2014 року, ринкова вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 117559 гривень 17 копійок, тоді які вартість відновлювального ремонту 204671 гривень 04 копійок, що викликає обґрунтовані сумніви в економічній доцільності ремонту транспортного засобу.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з цим, вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 гривень також задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні яких відмовлено.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З квитанції від 12 лютого 2015 року (а.с.48) вбачається, що при предявленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2256 гривень 22 копійок. Зважаючи на те, що позовні вимоги залишено без задоволення, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 ст.386, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1194 ЦК України, ч.1 ст.22, ст.29, ч.1 та ч.2 ст.30, ч.1 та ч.2 ст.36, ч.2 ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 154671, 04 грн., моральної шкоди в розмірі 20000 грн. судових витрат в розмірі 950 грн. відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський