Провадження № 4-с/344/5/16
У Х В А Л А

28 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 про визнання постанови неправомірною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В:

скаржник звернувся до суду із даною скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 11.03.2010 року виконавче провадження №17974805 дв-20 в частині накладення арешту на належне йому: рухоме майно автомобіль легковий ВАЗ-2107, седан-В, 2008 року випуску, синій колір, номер обєкта V6L2107008L205474, номер державної реєстрації ВА8245АК; XTA 7957; на нерухоме майно квартира №2, яка розташована по вул. Трудових Резервів, №3 смт. Димитрове м. Олександрії, а також визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 11.03.2010 року №17974805 дв-20 в частині накладення арешту на рухоме майно, яке йому не належить: автомобіль ВАЗ-2103, номер обєкта V6L2107008L205474, номер державної реєстрації ВА8245АК, синього кольору, 2008 року випуску. В скарзі вказано, що 11.03.2010 року державний виконавець відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 постановою відкрила виконавче провадження на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 11.11.2009 року про стягнення на користь ВАТ ,,ОСОБА_3 заборгованості за кредитом в сумі 44983 грн. 52 коп. Державний виконавець наклала арешт на все рухоме та нерухоме майно скаржника. Вважає дії державного виконавця неправомірними.

Скаржник просив розглядати справу без його участі та скаргу задовольнити.

Державний виконавець відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася.

Представник заінтересованої особи ПАТ ,,ОСОБА_4 просив розглядати скаргу без участі представника та заперечив щодо задоволення скарги. В запереченні на скаргу вказано, що вимоги скаржника є безпідставними, оскільки арешт на майно скаржника накладено у звязку з невиконанням рішення суду від 11.11.2009 року. В рішенні суду від 11.11.2009 року допущено помилку у марці заставного автомобіля, марка заставного автомобіля ВАЗ 2107, проте в резолютивній частині рішення суду помилково зазначено марку заставного автомобіля ВАЗ 2103. Станом на 26.01.2016 року вказане рішення скаржником не виконано. Транспортний засіб, що є предметом застави, належить скаржнику. Вважає, що державним виконавцем правомірно накладено арешт на майно скаржника.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

09.09.2008 року ВАТ ,,ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №831.70004 та договір застави транспортного засобу марки ВАЗ-2107 (седан) 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2.

Згідно витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна №21690363, на підставі договору застави транспортного засобу б/н від 09.09.2008 року кредитний договір №№831.70004, обєктом обтяження є автомобіль легковий седан-В ВАЗ-2107, синього кольору, 2008 року випуску, номер обєкта Y6L210700BL205474, реєстраційний № НОМЕР_2, XTA7957.

11.11.2009 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №831.70004 від 09.09.2008 року в сумі 5902,73 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 44983 грн. 52 коп., на предмет застави - транспортний засіб марки легковий седан ВАЗ-2103, синього кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний № НОМЕР_2.

Постановою державного виконавця від 11.03.2010 року накладено арешт на автомобіль легковий седан ВАЗ-2103, номер обєкта Y5L210700BL205474, синього кольору, 2008 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2.

Державним виконавцем 11.03.2010 року накладено арешт на автомобіль легковий седан ВАЗ-2103, синього кольору, 2008 року випуску, номер обєкта Y5L210700BL205474, реєстраційний № НОМЕР_2, на все рухоме майно скаржника в межах суми боргу, виконавчого збору та можливих витрат в розмірі 789,81 грн., накладено арешт на все нерухоме майно скаржника в межах суми боргу, виконавчого збору та можливих витрат в розмірі 44983,52 грн.

Згідно висновку №49.2015 ринкова вартість ВАЗ 2107, реєстраційний № НОМЕР_2 станом на 23.10.2015 року 50370 грн. 52 коп.

На праві приватної власності ОСОБА_1 належить квартира №2, яка розташована по вул. Трудових Резервів, №3 смт. Димитрове м. Олександрії, вартість якої станом на 08.10.2015 року - 36390 грн.

Відповідно до ст.6 Закону України ,,Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України ,,Про виконавче провадження.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України ,,Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України ,,Про виконавче провадження).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України ,,Про виконавче провадження, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет застави здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України ,,Про заставу (ст. 54 Закону України ,,Про виконавче провадження).

Згідно ч.4, ч.5 ст.20 Закону України ,,Про заставу звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст.1 Закону України ,,Про заставу застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, звернення стягнення на предмет застави в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави.

Відповідно до ч.6 ст.54 Закону України ,,Про виконавче провадження за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог

заставодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України ,,Про виконавче провадження розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, державний виконавець діяв в порядку та спосіб, передбачені законом, а тому скаржником не доведено наявність правових підстав для визнання постанови в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно неправомірною та її скасування.

Відповідно до ст.387 ч.3 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.383, 387 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання постанови неправомірною та її скасування, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Бородовський С.О.