Справа № 548/230/16-ц
Провадження № 2/548/193/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.08.2016 р. м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого - судді - Миркушіної Н.С.,
при секретарі - Калініченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третіх осіб: відділу реєстрації управління юстиції Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ Полтавської області про визнання недійсним правочину - договору дарування та визнання права власності на майно, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третіх осіб: відділу реєстрації управління юстиції Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ Полтавської області про визнання недійсним правочину - договору дарування та визнання права власності на майно. В позовній заяві вказувалось, що ОСОБА_1 з 27.08.2004 року мала у власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказану квартиру позивачка купила за власні кошти 27.08.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Хорольською державною нотаріальною конторою 27.08.2004 року за реєстром № 1652, зареєстрованого комунальним підприємством "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 07.09.2004 року в реєстрову книгу № 15 за реєстровим № 3087.
В позовній заяві вказувалося, що 14.12.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (яка на даний час носить прізвище ОСОБА_2), яка діяла за дорученням ОСОБА_6, уклали договір дарування її квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якій вона на той час проживала і проживає на даний час. Позивачка вказувала, що цей договір дарування є таким, що укладений внаслідок помилки, оскільки укладаючи договір дарування, вона помилялася, помилково вважаючи, що укладає договір пожиттєвого утримання. Укладення договору було викликано тим, що на час укладення цього договору вона була непрацездатна за віком і за станом здоров"я потребувала догляду, фінансової підтримки та матеріальної допомоги.
Позивачка також вказувала, що між нею та її сином ОСОБА_6 була усна домовленість про те, що він в міру своїх можливостей буде надавати їй матеріальну та фінансову допомогу, а він після її смерті мав би розпорядитися її квартирою на свій розсуд. За таких умов вона підписала договір, текст якого вона не читала, оскільки постійно хворіє на гіпертонічну хворобу, має майже завжди високий тиск. На час підписання договору вона вважала, що в договорі передбачені права та обов'язки сторін, про які вони домовилися із сином, але виявилося, що договір має інший зміст і позбавляє її права власності на її однокімнатну квартиру.
Позивачка вказувала, що про це вони з сином домовлялися усно, в основному в телефонному режимі, оскільки він у місті Хоролі не проживав останніх більше двадцяти років, а проживав у смт. Якимівка Запоріжської області в своєму жилому будинку, який купив для себе, там він працював, а тому він не мав наміру і можливості жити в її квартирі у місті Хоролі Полтавської області.
Позивачка вказувала, що до укладення цього договору і після його укладення її син ОСОБА_6 допомагав їй матеріально, надавав фінансову допомогу, особливо в ті пероди, коли вона хворіла, коли їй робили складну операцію, придбаваючи для неї дорогі ліки, оплачував консультації лікарів.
Позивачка вказувала, що вона не мала жодного наміру за свого життя передавати будь-кому у власність свою однокімнатну квартиру, оскільки іншого житла вона не має. Це було і залишається її єдине житло. Про те, чи були наміри у її сина ОСОБА_6 стати власником її однокімнатної квартири, вона не знає, оскільки він у місто Хорол не приїжджав для оформлення договору дарування йому її квартири, за його дорученням від його імені цей договір підписала ОСОБА_2. Позивачка вказувала, що вона весь час вважала, що квартира належить за життя їй, тому вона, навіть, не переоформляла документи на оплату газопостачання, комунальних послуг, електроенергії, тому що думала, що коли вона помре, тоді квартира перейде у власність сина, тоді він і переоформить всі документи на себе. Але на момент вчинення цього правочину вона помилялася. І про те, що вона помилялася, оформивши свою квартиру на сина ОСОБА_6, вона дізналася аж після його смерті, а саме тоді, коли звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття його спадщини - жилого будинку, що у смт. Якимівка Запоріжської області, а приватний нотаріус Якимівського районного нотаріального округу Запоріжської області Уколов С.А. 26.03.2015 року надіславши їй копію Витягу № 39871272 про реєстрацію в Спадковому реєстрі повідомив також, що за ОСОБА_6 значиться квартира, в якій вона проживає, а також про це він їй повідомив і листом за № 443 від 13.08.2015 року.
Позивачка вказувала, що про те, що її право власності на цю квартиру порушене, вона дізналася після 26.03.2015 року, а тому нею не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
В своїй позовній заяві позивачка також вказувала, помилка відносно обставин, щодо яких вона помилилася, як сторона правочину, має для неї істотне значення, оскільки після смерті її сина ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги по закону крім неї є його донька ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4. Крім того, з ОСОБА_4 на день смерті сина вони проживали окремо, вона проживала у будинку по АДРЕСА_2, а син проживав у будинку по АДРЕСА_3. На даний час такими, що прийняли спадщину після померлого її сина ОСОБА_6, є ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та позивачка ОСОБА_1
Позивачка вказувала, що вона усно просила ОСОБА_3 відмовитися на її користь від однокімнатної квартири у місті Хоролі, в якій вона проживає, а вона б, в свою чергу, відмовилася від своєї частини у спадковому майні - будинку по АДРЕСА_3, де проживав її син, але ОСОБА_3 не бажає відмовития від однокімнатної квартири, в якій вона проживає, що є її єдиним житлом.
Позивачка також вказувала, що вона дуже боїться на старості років опинитися без житла, оскільки їй 75 років, вона дуже хворіє на гіпертонічну та інші хвороби, два роки тому вона перенесла тяжку онкологічну операцію, а після раптової смерті сина вона ледви тримається на ногах, їй потрібен спокій, вона хоче дожити спокійно віку в своїй однокімнатній квартирі, яку вона за свої кошти купила, працюючи деякий час після виходу на пенсію.
Позивачка вказувала, що своїми діями по вчиненню вищевказаного правочину під впливом помилки вона не заподіяла шкоди ні державі, ні іншим особам. Протягом всього часу з моменту підписання договору дарування вона продовжувала здійснювати свої права фактичного власника в повному обсязі (володіння, користування, та власне і розпорядження). Всі платежі по обслуговуванню квартири платила і платить особисто вона, договори про надання комунальних послуг та послуг з енергопостачальними, газопостачальними підприємствами, установами зв'язку, продовжують оформлятись на неї по даний час. Крім того, після оформлення договору дарування, не відбувалась фактична передача майна (квартири) від одного власника до другого, вона сама користувалася майном, продовжувала здійснювати свої права фактичного власника, а син, починаючи із 2004 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його сприйняття себе як власника майна. За таких обставин позивачка вимушена звертатися до суду з даним позовом.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свій позов та просила суд задовольнити його повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.
Відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, а тому відповідно до ст. 74 ЦПК України вважаються таким, що повідомлені належним чином.
Представники третіх осіб: відділу реєстрації управління юстиції Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ Полтавської області в судове засідання не з"явилися, звернувшись до суду із письмовими заявами, в яких просили суд розглянути справу у їхню відсутність, вказуючи в своїх письмових заявах про те, що вони при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.
Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наданих у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд заслухавши пояснення позивачки, відповідачки ОСОБА_2, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третіх осіб: відділу реєстрації управління юстиції Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ Полтавської області про визнання недійсним правочину - договору дарування та визнання права власності на майно підлягає до повного задоволення на підставі наступного.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 27.08.2004 року мала у власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку вона придбала за власні кошти 27.08.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Хорольською державною нотаріальною конторою 27.08.2004 року за реєстром № 1652, зареєстрованого комунальним підприємством "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 07.09.2004 року в реєстрову книгу № 15 за реєстровим № 3087.
14.12.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (яка на даний час носить прізвище ОСОБА_2), яка діяла за дорученням ОСОБА_6, уклали договір дарування її квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 вважає, що цей договір дарування є таким, що укладений внаслідок помилки, оскільки укладаючи договір дарування, вона помилялася, помилково вважаючи, що укладає договір пожиттєвого утримання. Укладення договору було викликано тим, що на час укладення цього договору вона була непрацездатна за віком і за станом здоров"я потребувала догляду, фінансової підтримки та матеріальної допомоги. В судовому засіданні також встановлено, що між позивачкою та її сином ОСОБА_6 була усна домовленість про те, що він в міру своїх можливостей буде надавати їй матеріальну та фінансову допомогу, а він після її смерті мав би розпорядитися її квартирою на свій розсуд. За таких умов ОСОБА_1 підписала договір, текст якого вона не читала, оскільки постійно хворіє на гіпертонічну хворобу, має майже завжди високий тиск, вона перенесла тяжку онкологічну операцію, що підтверджується ксерокопіями виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 06.02.2014 року, медичної довідки (а.с.21-22). На час підписання договору ОСОБА_1 вважала, що в договорі передбачені права та обов'язки сторін, про які вони домовилися із сином, але виявилося, що договір має інший зміст і позбавляє її права власності на її однокімнатну квартиру. Про права та обов"язки сторін позивачка зі своїм сином ОСОБА_6 домовлялися усно, в основному в телефонному режимі, оскільки він у місті Хоролі не проживав останніх більше двадцяти років, а проживав у смт. Якимівка Запоріжської області в своєму жилому будинку, який купив для себе, там він працював, а тому він не мав наміру і можливості жити в її квартирі у місті Хоролі Полтавської області.
В судовому засіданні встановлено, що до укладення цього договору і після його укладення син позивачки - ОСОБА_6 допомагав своїй матері матеріально, надавав фінансову допомогу, особливо в ті пероди, коли вона хворіла, коли їй робили складну операцію, придбаваючи для неї дорогі ліки, оплачував консультації лікарів.
Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не мала жодного наміру за свого життя передавати будь-кому у власність свою однокімнатну квартиру, оскільки іншого житла вона не має, це було і залишається її єдине житло. Позивачка весь час вважала, що квартира належить за життя їй, тому вона не переоформляла документи на оплату газопостачання, комунальних послуг, електроенергії, оскільки думала, що коли вона помре, тоді квартира перейде у власність сина, тоді він і переоформить всі документи на себе.
Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на момент вчинення правочину, а саме, укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1, помилялася.
Судом встановлено, ОСОБА_1 про те, що вона помилялася, оформивши свою квартиру на сина ОСОБА_6, дізналася аж після його смерті, а саме тоді, коли звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття його спадщини - жилого будинку, що у смт. Якимівка Запоріжської області. Приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запоріжської області Уколовим С.А. 26.03.2015 року було надіслано позивачці копію Витягу № 39871272 про реєстрацію в Спадковому реєстрі та повідомлено листом за № 443 від 13.08.2015 року про те, що за ОСОБА_6 значиться квартира, в якій вона проживає.
Таким чином, судом встановлено, що про порушене право власності на свою квартиру ОСОБА_1 дізналася після 26.03.2015 року, а тому нею не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
Судом встановлено, що помилка відносно обставин, щодо яких позивачка ОСОБА_1 помилилася, як сторона правочину, має для неї істотне значення, оскільки після смерті її сина ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги по закону крім неї є його донька ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4, яка на день смерті сина позивачки проживала окремо, а саме, вона проживала у будинку по АДРЕСА_2, а ОСОБА_6 проживав у будинку по АДРЕСА_3. На даний час такими, що прийняли спадщину після померлого сина позивачки - ОСОБА_6, є ОСОБА_3, ОСОБА_10 та позивачка ОСОБА_1
З пояснень позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні встановлено, що вона усно просила ОСОБА_3 відмовитися на її користь від однокімнатної квартири у місті Хоролі, в якій вона проживає, а вона б, в свою чергу, відмовилася від своєї частини у спадковому майні - будинку по АДРЕСА_3, де проживав її син, але ОСОБА_3 не бажає відмовития від однокімнатної квартири, в якій вона проживає, що є її єдиним житлом.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 своїми діями по вчиненню вищевказаного правочину під впливом помилки не заподіяла шкоди ні державі, ні іншим особам. Протягом всього часу з моменту підписання договору дарування вона продовжувала здійснювати свої права фактичного власника в повному обсязі (володіння, користування, та власне і розпорядження). Всі платежі по обслуговуванню квартири платила і платить особисто вона, договори про надання комунальних послуг та послуг з енергопостачальними, газопостачальними підприємствами, установами зв'язку, продовжують оформлятись на неї по даний час, що підтверджується ксерокопіями розрахункових книжок за спожиту електричну енергію, по оплаті за комунальні послуги та за користування природним газом (а.с. 11-18).
Крім того, судом встановлено, що після оформлення договору дарування, не відбувалась фактична передача майна (квартири) від одного власника до другого, позивачка ОСОБА_1 сама користувалася майном, продовжувала здійснювати свої права фактичного власника, а син позивачки ОСОБА_6, починаючи із 2004 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його сприйняття себе як власника майна, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12.
Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року у справі №6-69цс14, яка полягає в тому, що відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
В даному випадку істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.
Таким чином, враховуючи вище наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третіх осіб: відділу реєстрації управління юстиції Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ Полтавської області про визнання недійсним правочину - договору дарування та визнання права власності на майно є обгрунтованим та таким, що підлягає до повного задоволення.
Керуючись ст. ст. 215, 216, 229 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224-234 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третіх осіб: відділу реєстрації управління юстиції Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ Полтавської області про визнання недійсним правочину - договору дарування та визнання права власності на майно задовольнити повністю.
Визнати правочин, а саме договір дарування нерухомого майна - однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за довіреністю якого, посвідченої 14.12.2004 року Вовк A.M., державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори (реєстровий № 2570, книга № 15), діяла ОСОБА_2 (яка на даний час носить прізвище ОСОБА_2), - укладеним внаслідок (під впливом) помилки.
В порядку застосування наслідків недійсності правочину визнати за ОСОБА_1 право власності на об'єкт нерухомості - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 із реєстрацією цього права у відділі реєстрації Управління юстиції Хорольської райдержадміністрації.
Рішення може бути переглянуте Хорольським районним судом за письмовою заявою відповідачів протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Н.С. Миркушіна