Справа № 395/725/16-ц
Провадження № 2/395/264/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ЛИСЕНКУ В.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 (далі - представник позивача, ОСОБА_1.) в інтересах ОСОБА_3 (далі - заявник, позивач, ОСОБА_3.) до Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - відповідач, Мартоноська сільська рада, Новомиргородська районна державна адміністрація), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області (далі - третя особа, Головне Управління Держгеокадастру, Головне територіальне управління юстиції), про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3. до Мартоноської сільської ради, Новомиргородської районної державної адміністрації, третя особа: Головне Управління Держгеокадастру, Головне територіальне управління юстиції про визнання права власності на земельну частку (пай), виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), покладення зобов'язання на Новомиргородську районну державну адміністрацію здійснити державну реєстрацію вищевказаного права на земельну ділянку.

У серпні 2016 р. представник позивача ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву від 15.08.2016 р. з проханням залишити без розгляду позовну вимогу про покладення зобов'язання на Новомиргородську районну державну адміністрацію Кіровоградської області здійснити державну реєстрацію права власності позивача ОСОБА_3. на земельну ділянку.

За ухвалою Новомиргородського районного суду від 27.09.2016 р. позов ОСОБА_3. у частині покладення зобов'язання на Новомиргородську районну державну адміністрацію Кіровоградської області здійснити державну реєстрацію вищевказаного права на земельну ділянку було залишено без розгляду.

Заявник вказала, що за рішенням Новомиргородської райдержадміністрації від 14.03.1996 р. № 104-р позивачу належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Правда», розміром 4,84 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у с. Мартоноша, Новомиргородського району Кіровоградської області.

Відповідний сертифікат про її право на земельну частку (пай) було зареєстровано 25 грудня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3.

26.12.2008 р. згідно Указу Президента України № 1210/2008 позивач набула громадянство України на підставі статті 9 Закону України «Про громадянство України».

14 лютого 2009 р. позивачу було оформлено та видано Новомиргородським РВ УМВС України в Кіровоградській області паспорт громадянина України серії НОМЕР_1.

19 лютого 2009 р. заявник отримала сертифікат серії НОМЕР_2 за НОМЕР_3 на право на земельну частку (пай) як член колективного сільськогосподарського підприємства «Правда», що знаходиться на території Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 07 липня 2016 р. становить 158.461 грн.

У виданому сертифікаті зазначено, що при видачі громадянину державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат повертається до відповідача - Новомиргородської районної державної адміністрації.

З часу отримання сертифікату позивач усно постійно зверталася до Мартоноського сільського голови з проханням виділити їй земельну ділянку (пай) в натурі.

Проте позитивної відповіді позивач від вказаного відповідача не отримала.

Мартоноський сільський голова стверджував, що допоки немає вільної земельної ділянки.

20 квітня 2016 року позивач звернулася з письмовою заявою до зазначеного відповідача про вирішення питання щодо виділення належної їй земельної ділянки в натурі на місцевості.

20 травня 2016 року від згаданого відповідача позивач отримала рішення за № 86, відповідно якому їй відмовлено у наданні висновку щодо розташування земельної ділянки, так як вільних земельних ділянок часток (паїв) по колишньому КСП «Правда», реорганізованого в СТОВ «Правда», немає.

25 травня 2016 р. позивач звернулася до відповідача Новомиргородської райдержадміністрації стосовно виділення земельної ділянки в натурі.

Листом від 27 липня 2016 р. за підписом голови Новомиргородської райдержадміністрації їй рекомендовано звернутися до суду за захистом свого законного права на землю.

Разом з тим, при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позивач вважає, що відповідачі порушують її право на земельну частку (пай).

Посилаючись на ст. 392 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)», ст. ст. 41, 55 Конституції України, просить суд визнати за ОСОБА_3. право власності на земельну частку (пай), що належить їй згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3, розміром 4,84 умовних кадастрових гектарах та виділити земельну ділянку в натурі (на місцевості) за рахунок вільних земель запасу чи резервного фонду Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3. та представник позивача ОСОБА_1 підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнав позов повністю і пояснив, що у процесі вивчення копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, котра була долучена до позовних матеріалів, було з'ясовано, що сертифікат підписаний не уповноваженою на те особою, тобто не головою Новомиргородської районної державної адміністрації.

Так, вказаний сертифікат було підписано 19 лютого 2009 року і зазначено прізвище та ініціали ОСОБА_6 Проте насправді ОСОБА_6 працював на посаді голови Новомиргородської районної державної адміністрації з 1996 року по 1998 рік, що підтверджується відповідними розпорядженнями.

Отже, на момент видачі сертифікату 19 лютого 2009 року ОСОБА_6 як голова Новомиргородської районної державної адміністрації підписати сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 не міг.

Відповідно до абзацу першого ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Таким чином, згідно наданому позивачем сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, даний сертифікат Новомиргородською районною державною адміністрацією не видавався.

Такі ж обставини він зазначив у письмових запереченнях проти позову.

Представник відповідача ЄРЬОМКО В.Г. не визнав позов повністю і пояснив, що позивач не має права на земельну частку (пай), бо не була включена до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого КСП «Правда».

Окрім цього, позивач неодноразово зверталась до сільської ради з усними і письмовими вимогами про надання їй земельної частки (паю). Рішенням від 18.03.2011 р. за № 44 Мартоноська сільська рада відмовила позивачу ОСОБА_3., бо вже на той час вільних земельних часток (паїв) на території сільської ради не було.

До того ж він неодноразово, починаючи з березня 2011 р., особисто повідомляв позивачу, що вільних земельних часток (паїв) на території сільської ради немає.

Оскільки позивач ОСОБА_3. пропустила строк звернення до суду без поважних причин, просить суд застосувати позовну давність, подавши у судовому засіданні відповідну письмову заяву.

Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представники третіх осіб (Головного територіального управління юстиції, Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області) жодного разу у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, представник Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надіслав письмові заперечення проти позову у зв'язку з необхідністю застосувати позовну давність.

Як вбачається з письмових заяв представників третіх осіб, вони просять суд розглянути справу в їх відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищевказаних учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши зазначені пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідка ОСОБА_3., ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити у позові повністю із таких міркувань.

Відповідно до положень ст. ст. 5, 9-10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" пай є власністю члена підприємства.

Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Згідно згаданим поясненням та наданим сторонами доказам, позивач ОСОБА_3. була членом КСП «Правда», розташованого на території Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, і працювала в цьому сільгосппідприємстві з 10.05.1993 р. по 29.05.1999 р.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Згідно з п. 17 розділу X «Перехідних положень» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі на місцевості, земельних ділянок, та видачі їм Державних актів на право приватної власності на землю.

За захистом свого права позивач звернулася до державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області, котра підтвердила, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Правда» внесено відомості про сертифікат серії НОМЕР_2 за номером реєстрації 391, виданий на ім'я ОСОБА_3., де є підпис позивача про його отримання.

Проте згідно змісту витягу з рішення зборів уповноважених членів КСП «Правда» Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 18 лютого 2000 року було прийнято рішення сертифікат на земельну частку (пай), оформлений на ім'я позивача серії НОМЕР_2, переоформити на ОСОБА_8., мотивоване тим, що на час отримання сертифіката позивач була громадянкою Республіки Молдова.

Згідно списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого КСП «Правда» 15.02.1995 р., прізвище позивача не було внесено до зазначеного списку-додатку.

Заявник ОСОБА_3. стверджує, що вона має право отримати земельну частку (пай) у власність в будь-який час на підставі норм чинного законодавства України.

Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 729/95:

абзацу 3 пункту 1 - Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

абзацу 1 пункту 2 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов:

- перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства;

- отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю;

- включення особи до списку, доданого до цього акта.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В той же час у судовому засіданні безспірно з'ясовано, що прізвище позивача не було внесено до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого КСП «Правда. 15.02.1995 р.

У цьому суд переконався безпосередньо, оглянувши вищезгаданий список, що був складений станом на 01.08.1995 р., попередньо витребувавши його у третьої особи.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно ст. 2 Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

За ст. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За приписами ЦПК України:

ч. 1 ст. 179 - Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ч. 1 ст. 185 - У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Як вже зазначалося судом, представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення проти позову, стверджуючи, що наданий заявником сертифікат на ім'я позивача на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 був підписаний не уповноваженою на те особою, тобто не головою Новомиргородської районної державної адміністрації.

Так, сертифікат підписано 19 лютого 2009 року і зазначено прізвище та ініціали ОСОБА_6 Проте насправді ОСОБА_6 перебував на посаді голови Новомиргородської районної державної адміністрації з 1996 року по 1998 рік, що підтверджується відповідними розпорядженнями.

Отже, на момент видачі сертифікату 19 лютого 2009 року ОСОБА_6 як голова Новомиргородської районної державної адміністрації підписати сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 не міг.

Відповідно до абзацу першого ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Таким чином, наданий позивачем сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 Новомиргородською районною державною адміністрацією не видавався, тобто наданий заявником для ознайомлення документ є фальшивим

Суд погоджується з обґрунтованістю заперечень представника відповідача, оскільки ним було надано до суду відповідні документи (розпорядження Президента України від 25.12.1996 р. про призначення ОСОБА_6 головою райдержадміністрації, розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 08.09.1998 р. з посиланням на розпорядження Президента України від 04.09.1998 р. про звільнення ОСОБА_6 з посади голови райдержадміністрації), що засвідчують період обіймання ОСОБА_6 посади голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, який не узгоджується із датою видання згаданого сертифікату позивачеві.

Зі змісту наведеного безспірно слідує, що позивач набула право на земельну частку (пай), оскільки на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю ОСОБА_3. працювала в цьому підприємстві та була його членом, хоча у подальшому її прізвище не було внесено до списку-додатку.

Ці обставини, окрім показань допитаної як свідка заявника ОСОБА_3., також підтверджуються наданою позивачем довідкою правонаступника колишнього КСП «Правда» - СТОВ «Правда» про перебування її в членах КСП «Правда» з 10.05.1993 р. (Протокол № 5 від 10.05.1993 р.) по 29.05.1999 р. (Протокол № 4 від 29.05.1999р.).

Таким чином, у судовому засіданні безспірно з'ясовано, що прізвище позивача необґрунтовано не було включено до списків членів КСП «Правда», які додаються до Державного акта на право колективної власності на землю зазначеного КСП.

Тож позивач обґрунтовано вважає, що її право на земельну частку (пай) порушено, бо відповідачі відмовили їй у наданні земельної ділянки через відсутність вільної земельної ділянки частки (пай) по колишньому КСП «Правда», що було реорганізоване в СТОВ «Правда».

Як вбачається з приписів ЦПК України:

ч. 1 ст. 1 - Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ч. 1 ст. 3 - Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ч. 1 ст. 4 - Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

За положеннями статті 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Проте позовні вимоги заявника не можуть бути задоволені судом через пропуск позивачем строків позовної давності.

Так, ОСОБА_3. пред'явила позов про визнання права на земельну частку (пай) у червні 2016 р.

Як вбачається з вимог ЦК УРСР, що діяв до 01.01.2004 р.:

ст. 71 - Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

ст. 76 - Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

ст. 80 - Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

В даному випадку в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Правда» спочатку було внесено відомості про сертифікат серії НОМЕР_2 за номером реєстрації 151 на ім'я ОСОБА_3., де є запис: сертифікат ОСОБА_3 повернуто у відділ.

У подальшому згідно змісту витягу з рішення зборів уповноважених членів КСП «Правда» Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 18 лютого 2000 року було прийнято рішення: сертифікат на земельну частку (пай), оформлений на позивача серії НОМЕР_2, переоформити на ОСОБА_8., мотивоване тим, що на час отримання сертифіката позивач була громадянкою Республіки Молдова і помилково потрапила до списку-додатку до Державного акту про право колективної власності на землю.

Згідно списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого КСП «Правда» 15.02.1995 р., прізвище позивача не було внесено до зазначеного списку-додатку.

Потім в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Правда» було внесено відомості:

про одержання сертифіката серії НОМЕР_5 за номером реєстрації 151, виданого на ім'я ОСОБА_8., ОСОБА_9.;

про одержання сертифіката серії НОМЕР_2 за номером реєстрації 391, виданого на ім'я ОСОБА_3., позивачем за паспортом, виданим 25.12.1997 р.

Таким чином, із записів у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Правда» вбачається, що інші члени КСП «Правда» одержали сертифікати на право на земельну частку (пай) протягом 1997 р.

Окрім цього, з рішення зборів уповноважених членів КСП «Правда» Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 18 лютого 2000 року вбачається, що сертифікат на земельну частку (пай), оформлений на ім'я позивача серії НОМЕР_2, було переоформлено на ОСОБА_8., бо на час отримання сертифіката позивач була громадянкою Республіки Молдова і помилково потрапила до списку-додатку до Державного акту про право колективної власності на землю.

Насправді за приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 11 Закону України «Про власність», котрий був чинним на момент вирішення питання про наявність у позивача права на земельну частку (пай), суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства. Громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства користуються правами і несуть обов'язки щодо належного їм на території України майна нарівні з громадянами України, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

У даному випадку лише іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про власність»).

Таким чином, позивач повинна була дізнатися про порушення свого права відразу після прийняття рішення зборами уповноважених членів КСП «Правда» Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 18 лютого 2000 р., бо належний їй сертифікат про право на земельну частку (пай) безпідставно було повернуто та переоформлено на ім'я ОСОБА_8.

В той же час заявник з 1993 р. до цього часу постійно проживає у с. Мартоноша, Новомиргородського району і тому не могла не знати про вищенаведені дії та рішення стосовно вищевказаного сертифіката.

Тому згідно вимогам ст. 80 ЦК УРСР, що діяв до 01.01.2004 р., закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Окрім цього, відповідно до приписів ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 р.:

ст. 257 - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ч. 1 та ч. 5 ст. 261 - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

ч. 4 ст. 267 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сама заявник зазначає у позові, що отримала сертифікат серії НОМЕР_2 за НОМЕР_3 на право на земельну частку (пай) як член колективного сільськогосподарського підприємства «Правда», що знаходиться на території Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, 19 лютого 2009 р.

Окрім цього, позивач стверджує, що після одержання вказаного сертифіката неодноразово зверталась до сільської ради з усними і письмовими вимогами про надання їй земельної частки (паю).

Як вбачається з рішення від 18.03.2011 р. за № 44, Мартоноська сільська рада відмовила позивачу ОСОБА_3., бо вже на той час вільних земельних часток (паїв) на території сільської ради не було.

Суд відкидає заперечення заявника, що, оскільки вона не одержала у сільській раді копії вищезгаданого рішення, то не могла звернутися до суду.

Із пояснень позивача ОСОБА_3. та представника відповідача ЄРЬОМКА В.Г. у судовому засіданні вбачається, що у березні 2011 р. вказаний представник відповідача особисто усно повідомив їй про відмову за рішенням сільської ради надати земельну ділянку, бо вже на той час вільних земельних часток (паїв) на території сільської ради не було

До того ж приводом для постановлення рішення від 18.03.2011 р. за № 44 була письмова заява позивача ОСОБА_3. про надання їй земельної частки (паю).

У 2009 р. позивач ОСОБА_3. вже зверталась до сільської ради з іншого приводу і одержала відповідне рішення.

Тому суд відкидає твердження позивача ОСОБА_3. та представника позивача, що відсутність у заявника копії рішення сільської ради від 18.03.2011 р. за № 44 було перешкодою для своєчасного пред'явлення позову до суду.

Адже у подальшому неодержання позивачем письмової відповіді від сільського голови на її неодноразові письмові звернення у поточному році не стало перешкодою для звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, заявник ОСОБА_3. дізналась про порушення власного права не пізніш як у березні 2011 р., бо саме тоді вона вже одержала сертифікат на право на земельну частку (пай), а також Мартоноська сільська рада відмовила їй у наданні земельної ділянки в натурі (на місцевості) через відсутність вільних земельних ділянок по колишньому КСП «Правда».

Таким чином, ОСОБА_3. пред'явила позов до суду після перебігу більше 5 років з моменту, коли дізналася про порушення власного права.

Тому згідно вимогам ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України у позові слід відмовити повністю, бо про застосування позовної давності було заявлено стороною у спорі (представником відповідача Мартоноської сільської ради - ЄРЬОМКОМ В.Г.).

Суд відкидає твердження позивача та її представника, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Зі змісту позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається жодної поважної причини пропуску позовної давності.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання права власності за ОСОБА_3 на земельну частку (пай) розміром 4,84 умовних кадастрових гектарів та виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд.

Головуючий:

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко

Згідно з оригіналом:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО