Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/9763/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
№ провадження 22-ц778/2129/16 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ з розвитку підприємництва та захисту прав споживачів Мелітопольської міської ради, про захист прав споживача фінансових послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: сектор з питань захисту прав споживачів Мелітопольської міської ради, про захист прав споживача фінансових послуг.

В обґрунтування позову зазначав, що 28 грудня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір приєднання про відкриття банківського рахунку.

31.07.2015 року на його рахунок НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 зараховані кошти в сумі 10 000 грн. 49 коп.

04.08.2015 р. на цей же рахунок зараховані кошти в сумі 22 700 грн.

Всього на його рахунку зараз знаходиться 32 700 грн. 49 коп.

04.08.2015 р. він зробив спробу зняти кошти з рахунку через банкомат. Однак у здійсненні цієї операції йому було відмовлено.

На його звернення до каси банку, касир також відмовив йому в знятті коштів з банківського рахунку, пояснюючи тим, що витратні операції по його рахунку обмежені. Ким встановлені такі обмеження касир не зміг пояснити і запропонував йому звернутися у центр підтримки клієнтів банку.

Після цього він звернувся на гарячу лінію банку за телефоном 3700. Там його запевнили, що проблема буде вирішена у найкоротші строки й він зможе отримати свої кошти. До сьогодні він не може зняти кошти зі свого рахунку.

Зазначає, що розпорядження банку про видачу готівки з карткового рахунку зроблено ним 04.08.2015 року. Зазначене розпорядження не виконано банком досі.

Строк порушення банком розпорядження про видачу грошових коштів в сумі 32 700 грн. 49 коп. з його рахунку 117 днів.

Вважає, що за 117 днів порушення банк має виплатити йому, окрім його коштів ще 2 515 грн. 70 коп. - проценти за користування грошима та 3 270 грн. 05 коп. пені згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Також вказує, що відповідач повинен сплатити йому проценти та пеню.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь суму невиконаного банком з 04.08.2015 року переказу в розмірі 32 700 грн. 49 коп., проценти. Що нараховані за період з 05.08.2015 року по 30.11.2015 року в розмірі 2 515 грн. 70 коп. та пеню в розмірі 3 270 грн. 05 коп.. а всього 38 486 грн. 24 коп.. та судові витрати по справі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року позов задовольнити частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів в розмірі 32 700 грн. 49 коп.; відсотків, нарахованих за період з 05.08.2015 року по 30.11.2015 року в розмірі 104 грн. 82 коп.; пені в розмірі 3 270 грн. 05 коп., а всього 36 075 грн. 36 коп.

В решті позову - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір на користь держави в розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволені цих вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів законності обмеження права позивача щодо розпорядження нею своїми коштами на картковому рахунку, представником відповідача не надано.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджено представником відповідача, у 2012 році між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено договір приєднання про відкриття банківського рахунку. 31 липня 2015 року на його рахунок НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 зараховані кошти в сумі 10 000,49 грн.

04.08.2015 року на цей же рахунок зараховані кошти в сумі 2270 грн. Всього на рахунку знаходиться 32 700,49 грн

Неодноразові звернення позивача до Банку підтверджують неможливість зняття вказаних коштів з карткового рахунку. Свої дії відповідач нічим не пояснював.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 11,15,16,1066,1074 ЦК України, п. 7.7, п. 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, п.п. 1.3.2.13, п.п. 1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг, п. 91, п. 104, п. 107, п. 114, п. 119 Постанови Правління НБУ від 26.06.2015 року №417 "Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу".

В судовому засіданні підтверджено факт заблокування відповідачем картки позивача без повідомлення останнього та його згоди на це. При цьому стороною відповідача обґрунтування правомірності такого заблокування та своєї правової позиції щодо підстав такого блокування не доведено, адже посилання відповідача на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.11.2014 року у справі № 504/3775/14-к про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001013 від 07.10.2014 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України як на підставу для встановлення обмежень у розпорядженні ОСОБА_3 грошовими коштами та блокування його картки судом належним чином у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України оцінено і визнано необґрунтованим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов»язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права роз поряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, кошти на поточному рахунку ОСОБА_3, банком заблоковано з серпня 2015 року, без повідомлення позивача та його згоди на це, при цьому без будь-якого правового обґрунтування правомірності такого заблокування картки банком.

Крім того, порушення кримінальної справи стосовно невстановленої особи не може бути підставою для обмеження позивача у користуванні належними йому коштами.

Що стосується самого рішення суду першої інстанції про стягнення коштів на користь ОСОБА_3, то колегія суддів, враховуючи, що права позивача тривалий час порушуються банком, вважає такий спосіб захисту порушеного права законним, найбільш дієвим та передбаченим статтею 16 ЦК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни рішення міськрайонного суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,315 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

Каракуша К.В.