Справа № 462/121/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/5172/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника ОСОБА_3-ОСОБА_4, представників відповідача Палєй Ю.А., Канарьової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «ВВП Сервіс», третя особа - ОСОБА_9 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову, яким ОСОБА_3 просив суд скасувати накази приватного підприємства "ВВП Сервіс" №22/09-2014 від 22.09.2014 року, №14/11-2014 від 14.11.2014 року, № 28-6/11-2014 від 28.11.2014 року, №6-22/12-2014 від 22.12.2014 року, поновити його на роботі на посаді диспетчера з посадовим окладом, який був до видачі наказу про його звільнення, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Вищезгадане рішення через свого представника, ОСОБА_4 оскаржив позивач ОСОБА_3 Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що підстав для звільнення з роботи ОСОБА_3 не було, так як змін в організації виробництва і праці на підприємстві фактично не відбулося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 представника ОСОБА_8до задоволення не підлягає.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі ОСОБА_3 працював на посаді диспетчера диспетчерської служби ПП "ВВП Сервіс" з 26.12.2012 року, з посадовим щомісячним окладом у розмірі 3700 грн. /а.с.53/. У посадові обов'язки позивача входило забезпечувати виконання диспетчеризації об'єкту за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується посадової інструкцією диспетчера ПП "ВВП Сервіс" /а.с.61-63/.

У зв'язку зі зменшенням обсягу об'єму виконаних робіт, а також порядку їх оплати директором ПП "ВВП Сервіс" ОСОБА_9 був виданий наказ № 01/09-2014 від 01.09.2014 року про зміни в організації виробництва та праці на підприємстві /а.с.54/. Відповідно до п. 1 зазначеного наказу було вирішено перерозподілити виконання обов'язків працівниками, забезпечити рівномірне навантаження щодо об'ємів виконуваної роботи та затрат робочого часу в границях 40-годинного робочого часу.

Факт зменшення об'єму виконаних робіт на ПП "ВВП Сервіс" підтверджується цивільними договорами, укладеними між відповідачем та ТзОВ "Будстар Груп" у 2014 році /а.с.137-146/, а також фінансовою звітністю відповідача станом на 30 вересня 2014 року, з якої вбачається, що чистий дохід підприємства за 9 місяців 2014 року склав 27128000,00 грн., що в двічі менше в порівнянні за той же період 2013 року, коли дохід підприємства складав 5750000,00 грн. /а.с.45/.

На виконання вищевказаного наказу № 01/09-2014 від 01.09.2014 року був виданий наказ №22/09-2014 від 22.09.2014 року "Про зміну умов праці", яким було зменшено з 22.11.2014 року посадові оклади диспетчерам ПП "ВВП Сервіс" /а.с.57/, з аналізу штатних розписів підприємства вбачається, що посадовий оклад диспетчера був зменшений з 3700 грн. до 2800 грн.

Крім того, був виданий наказ № 29/09-2014 від 29.09.2014 року "Про зміну істотних умов працівників та становлення неповного робочого дня із погодинною оплатою праці" /а.с.99/. Зазначеним наказом з 02.12.2014 року на підприємстві була введена погодинна плата праці, а також встановлений неповний робочий день 5 годин за графіком з 10.00 год. до 16.00 год. з перервою на обід з 12.00 год. до 13.00 год. для наступних категорій працівників: директора, бухгалтера, головного інженера, інженера-електрика. Крім того, були змінені істотні умови праці працівникам відділу енергетичного забезпечення з відрядної на погодинно-преміальну систему оплати праці.

З метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці в 13.11.2014 року ПП "ВВП Сервіс" запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обов'язки, а саме до посадових обов'язків виконавця робіт з телекомунікаційних систем та мереж додано обов'язок забезпечувати виконання диспетчеризації об'єкту за адресою: АДРЕСА_1 /а.с16-162./. Аналогічний перерозподіл посадових обов'язків відбувся щодо посади інженера - електрика /а.с.163-166/, монтажника систем вентиляції, кондиціювання повітря /а.с.151-154/, монтажника зв'язку - кабельника /а.с.147-150/, головного інженера /а.с.156-159/.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 підтвердив, що інші працівники ПП "ВВП Сервіс" виконували посадові обов'язки диспетчерів з листопада 2015 року.

ПП "ВВП Сервіс" у попередженні № 1 від 22.09.2014 року попередило позивача про зміну істотних умов праці, зменшення окладу диспетчера до 2800 грн. та запропонувало подати письмову згоду або відмову від продовження роботи на підприємстві /а.с.56/.

13.11.2014 року позивач подав заяву до ПП "ВП Сервіс", в якій повідомив про свою відмову від продовження роботи при зміні істотних умов праці /а.с.44/. Крім того, аналогічні заяви були подані всіма диспетчерами, що визнається всіма учасниками судового процесу, а відтак не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

У зв'язку з поданням всіма диспетчерами заяв про відмову від продовження роботи директором ПП "ВВП Сервіс" був виданий наказ № 13/11-2014/1 від 13.11.2014 року про підготовку наказів на звільнення зазначених працівників, а також наказу про продовження строку введення в дію наказу № 22/09-2014 від 22.09.2014 року та наказу про введення в дію нового штатного розпису /а.с.59/.

Наказом № 14/11-2014 від 14.11.2014 року строк вступу в дію змін умов праці був перенесений на один місяць до 22.12.2014 року /а.с.58/.

Наказом № 28-6/11-2014 від 28.11.2014 року позивача було звільнено з посади диспетчера з 29.11.2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України /а.с.113/. 22.12.2014 року наказом № 6-22/12-2014 ПП "ВВП Сервіс" зазначений наказ був скасований, а дата звільнення позивача була змінена на 22.12.2014 року /а.с.112/, тобто на дату вступу в дію нових істотних умов праці на підприємстві.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що зміна істотних умов праці, про яку позивач був повідомлений більше ніж за два місяці, та від роботи в яких він відмовився, відбулася за наявності змін в організації виробництва і праці, які направлені на раціоналізацію робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці, тому звільнення його з роботи проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У ч.3 ст.32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначений Правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року № 6-59цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Також у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Таким чином, вирішального значення у даному аспекті набуває саме порядок запровадження змін в організації виробництва і праці, тобто роботодавець повинен мати докази того, що розмір оплати праці змінюється саме у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці.

Положеннями ст.36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з працівником.

Пункт 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає, що такою підставою може бути відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

До істотних умов праці трудове законодавство відносить систему та розмір оплати праці, про що зазначено у ч. 3 ст. 32 КЗпП. Крім цього, вказана норма передбачає обов'язок працедавця повідомити працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 32 КЗпП, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці 13.11.2014 року в ПП "ВВП Сервіс" запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обов'язки, а саме до посадових обов'язків виконавця робіт з телекомунікаційних систем та мереж додано обов'язок забезпечувати виконання диспетчеризації об'єкту за адресою: АДРЕСА_1. Аналогічний перерозподіл посадових обов'язків відбувся щодо посади монтажника систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації, монтажника зв'язку кабельника, головного інженера, інженера електрика, виконроба з телекомунікаційних систем та мереж.

Таким чином, у зв'язку із результатами господарської діяльності ПП "ВВП Сервіс" не могло зберегти колишні істотні умови праці працівників, зокрема диспетчерів диспетчерської служби і тому наказом №22/09-2014 від 22.09.2014 року було внесено зміни у штатний розпис в частині зменшення розміру посадових окладів диспетчерів.

Так як ОСОБА_3 був попереджений про наступні зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці і відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, то підстава для звільнення його згідно п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідає чинному законодавству.

На думку колегії суддів твердження апелянта про те, що після його звільнення, як і звільнення інших диспетчерів підприємства, істотні умови праці фактично не змінилися, є безпідставними та необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

З матеріалів справи вбачається, що до звільнення позивача на підприємстві працювало 10 диспетчерів на умовах безстрокового трудового договору. У період з грудня 2014 року до січня 2015 року на вакантні посади було прийнято 7 диспетчерів на умовах роботи за цивільно - правовими договорами з оплатою 2800.00 грн. та доплатою 750.00 грн.

Отже, при меншій кількості працівників підприємство могло забезпечувати виплату винагороди диспетчерам на попередньому рівні. До того ж, розмір такої винагороди забезпечувався виконанням диспетчерами додаткових видів робіт.

Цей факт підтверджується, окрім пояснень представників відповідача, документальними даними і податковим розрахунком форми №1 ДФ, на який посилається апелянт.

За таких обставин даних, які б свідчили про відсутність істотних змін в умовах праці ОСОБА_3, не має.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те,що зміна істотних умов праці, про яку ОСОБА_3 був повідомлений більше ніж за два місяці та від яких він відмовився, відбулася за безспірної наявності змін в організації виробництва і праці, які направлені на раціоналізацію робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці, а відтак відповідачем не було порушено трудового законодавства при звільненні позивача.

Суд першої інстанції, всупереч доводам апелянта, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 6 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: С.М. Копняк

Р.В. Савуляк