Справа № 379/1740/15-ц Головуючий у І інстанції Бабоїд О. М.
Провадження № 22-ц/780/3511/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 46 19.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом позовом, посилаючись на те, що на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 09.11.2006 року йому належить земельна ділянка площею 2,4912 га, що розташована на території Великоберезянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства.

З 27 липня 2007 року вказана земельна ділянка протягом 5 років перебувала в користуванні відповідача на підставі договору оренди.

У 2015 році позивачу стало відомо про наявність ще одного договору оренди земельної діляки № 27 від 01.06.2012 року, укладеного між сторонами.

Проте позивач вказаного договору не укладав, підпис у договорі не його, просив визнати вказаний договір недійсним з підстав відсутності його воловиявлення.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 22.04.2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі № 24 від 01.06.2012 року на земельну ділянку площею 2,4912 га ( кадастровий номер НОМЕР_2), який укладено між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження» недійсним.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 2772 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права скасувати та у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 09.11.2006 року належить земельна ділянка площею 2,4912 га, що розташована на території Великоберезянської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства.

Восени 2015 року позивач звернувся до відповідача з приводу виділення в натурі даної земельної ділянки для власного використання за призначенням в зв'язку з тим, що договір оренди земельної ділянки ними не укладався.

Проте, позивачу у відповідь було надано примірник договору оренди даної земельної ділянки № 24 від 01.06.2012 року, згідно якого позивач передав відповідачу належну йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 09.11.2006 року земельну ділянку площею 2,4912 га в оренду строком на п'ять років. Також було надано акт прийому-передачі даної земельної ділянки.

Дія цього договору розпочалася з дати державної реєстрації 28.09.2012 року і закінчувалася 28.09.2017 року. Отже, на день подання позову договір діє.

Відповідно до Висновку експерта № 387/388/16-32 від 24.03.2016 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що записи «ОСОБА_2» у графах «Орендодавець» у договорі № 24 оренди земельної ділянки від 01.06.2012 року, який укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження», та акті прийому-передачі земельної ділянки (додатку до даного договору) виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів і виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що в зв'язку з відсутністю підпису позивача у договорі, відсутнє волєвиявлення на укладення договору, тому договір є недійсним.

Відмовляючи в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, суд виходив з того, що позивач довідався про порушене своє право восени 2015 року, з моменту отримання договору оренди.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частини 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відсутність підпису свідчить про відсутність волевиявлення цієї особи, що є підставою для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір був підписаний членом сім'ї позивача на висновки суду не впливають та не мають при цьому правового значення, оскільки права і обов'язки за договором оренди виникають між особами, які є його сторонами та які його текст власносручно підписують.

Відсутність підпису у договорі особи не створює для нього ні прав, ні обов'язків за таким договором.

Посилання на те, що протягом дії договору оренди позивач отримував орендну плату на правові підстави для задоволення позову не впивають.

Також зазначається в апеляційній скарзі про те, що позивач не навів, які саме права його порушуються.

Такі доводи спростовуються тим, що такий договір без волі позивача створює для нього обов'язки, що ним обумовлені.

Також не заслуговують на увагу і зазначена обставина про пропуск строку позовної давності.

Та обставина, що позивач протягом дії строку договору оренди знав про його існування, оскільки отримував орендну плату відповідно до ст. 60 ЦПК України не доведено.

У справі відсутній належний доказ, що підпис у відомостях саме позивача.

При цьому щодо таких обставин позивач заперечував.

Доказів про те, що позивач міг дізнатися про порушене право по-за межами строку позовної давності звернення до суду, у справі немає.

Таким чином судом обгрунтовано цей строк рахується з моменту отримання позивачем у 2015 році спірного договору оренди.

За таких обставин рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді