Справа № 336/1552/16-ц
Пр. № 2/336/1182/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

У заяві вказує, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 27 лютого 2016 року досягла повноліття. До досягнення донькою повноліття відповідач сплачував на її утримання аліменти за рішенням суду. Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду від 20.03.2013 року, яке набрало законної сили, відповідач проживає окремо, участі в утриманні доньки не бере, хоча та потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на першому курсі денного відділення державного навчального закладу «Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей», самостійних джерел доходів не має. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, хоча має таку можливість, отримуючи заробітну плату. Позивачка, хоча працевлаштована, проте отримує невисокий заробіток, допомагає непрацездатним за віком батькам. Крім того, донька сторін страждає на уроджене захворювання, яке характеризується затримкою психо-мовного розвитку, її лікування та соціальна адаптація потребують додаткових видатків. У зв'язку з викладеним позивач випробовує значні матеріальні труднощі.

На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

В судовому засіданні позивач підтвердила доводи, викладені в заяві, просить про її задоволення.

Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що він проживає з непрацездатними за віком батьками, кожен з яких страждає на низку хронічних захворювань. У відсутність у батьків інших дітей він надає батькам грошову допомогу в організації гідної життєдіяльності, сплачує спожиті сім'єю житлово-комунальні послуги.

У зв'язку з викладеним просить суд задовольнити позов частково і зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його заробітку.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6), яка є учнем першого курсу денного відділення державного навчального закладу «Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей» (а. с. 9).

Згідно із ст. ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання.

В силу роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України обов'язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов'язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я й матеріальне становище сина, а також платника аліментів, який є працевлаштованим і має постійний дохід у вигляді заробітної плати, наявність у нього непрацездатних за віком батьків, у яких немає інших повнолітніх дітей і які страждають низкою хронічних захворювань (а. с. 26-28).

Крім наведених доводів суд враховує і ту обставину, що донька сторін навчається за бюджетною формою навчання, тобто набуття вищої освіти не потребує фінансування з боку особи, що навчається, а також ту обставину, що вона має об'єктивну можливість отримувати самостійний дохід як у вигляді стипендії, отримання якої зумовлено успішним навчанням, так і заробітку за роботу на умовах неповного робочого часу.

Суд приймає до уваги і твердження позивача про її скрутний майновий стан і наявність у неї непрацездатних батьків, проте при вирішенні спору перш за все керується наведеними положеннями ст. 199 СК України про потребу доньки в матеріальній допомозі і можливість батька надавати таку допомогу.

З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітнього сина, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в утриманні.

Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як син сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив цей статус.

Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 199, 200 СК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 292, 294, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця м. Запоріжжя, працюючого слюсарем-ремонтником в товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), починаючи з 1 березня 2016 року до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення донькою двадцятитрьохрічного віку.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у доход держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя О.В. Щаслива