Справа № 373/1083/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Потоцького В.В.,

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як належну їй частину у праві спільної сумісної власності подружжя. За відповідачем визнати право власності на іншу 1/2 частину квартири та стягнути з нього судові витрати по справі. Посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі із 02 жовтня 1999 року по 17 листопада 2014 року. За час перебування у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Власником квартири є відповідач на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу, в зв'язку з недоброзичливими відносинами, які склалися із відповідачем, здійснювати за взаємною згодою розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, вона не має можливості.

В попередньому судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задовольнити.

Відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення в попередньому судовому засіданні.

02 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований у Велико-Каратульській сільській раді Переяслав-Хмельницького району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.10.1999 року.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, ними була придбана квартира АДРЕСА_1, власником якої є відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2000 року.

17 листопада 2014 року шлюб між сторонами був розірваний.

На даний час в зв'язку з недоброзичливими стосунками, які склались з відповідачем по справі, здійснювати за взаємною згодою розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, співвласники даного майна не можуть. Угоди про добровільний поділ майна, нажитого ними під час спільного проживання, не досягли.

Судова практика виходить з того, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя»).

Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, із змінами і доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Спірна квартира була придбана 23 жовтня 2000 року. Тобто до спірних правовідносин має бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (1969 року).

Статтею 22 КпШС УРСР (1969 року) передбачено, що чоловік і жінка мають рівні права володіння, користування і розпорядження спільним сумісним майном. При цьому чоловік і жінка користуються рівними правами щодо спільного сумісного майна також у тому випадку, якщо один із них не мав власного заробітку в зв'язку з доглядом за дітьми, веденням домашнього господарства, або з інших поважних причин.

Аналогічно це питання регулює і Сімейний кодекс України.

Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст. 70 Сімейного кодексу України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним, договором.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 130 ЦПК України, для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясовує, зокрема, чи визнає позов відповідач. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 174 цього Кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі п. 4 ст. 130 ЦПК України.

Відповідно до інвентаризаційної оцінки нерухомого майна, станом на 02.02.2012 р., вартість квартири становить 46040 (сорок шість тисяч сорок) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 63, 68, 70 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 130, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят один) гривень 21 копійку.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: В.В.Потоцький