Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 384/424/16-ц

№пр. 2/384/133/2016

02 вересня 2016 року

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді: Сорокіної О.О.,

з участю секретаря судового засідання: Сачко О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Вільшанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 вересня 2014 року вони зареєстрували шлюб у Плоско-Забузькій сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис №2. Від спільного проживання мають дочку: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує на те, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, між ними склалися стійкі неприязні відносини та конфлікти. Причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їх відносин, оскільки спроби примиритися ніяких результатів не дали, спільно з відповідачкою не проживають, спільного господарства не ведуть, спору про місце проживання дочки немає. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3 та покласти на відповідача судові витрати. В уточненій позовній заяві просив стягнути з відповідача 1551 грн. 20 коп. понесених ним судових витрат, які складаються з 551 грн. 20 коп. судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач, який брав участь в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, зазначив, що з 13 червня 2016 року разом не проживають.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2, яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала повністю заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною першою ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Плоско-Забузькій сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ №078138, виданим 20 вересня 2014 року Плоско-Забузькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області.

Від спільного проживання сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ЖД №428729, виданого 17 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.6).

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, з 13 червня 2016 року разом не проживають. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачкою є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, їх шлюб носить чисто формальний характер, а тому збереження сім'ї є неможливим.

Окрім того, згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що між адвокатом ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 29 червня 2016 року укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_2 надано копію договору від 29 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, копію ордера серії ОД №127206 від 29 червня 2016 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1251 ОСОБА_2. До заяви також надано акт прийома - передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 29 червня 2016 року. Згідно ксерокопій квитанцій серія ААБО № 738814 від 29 червня 2016 року та серії АРАА №427335 від 12 серпня 2016 року позивач сплатив ОСОБА_2 1000 грн. за надання правової допомоги. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., і дана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті ним при подачі позовної заяви до суду судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Вимога позивача про стягнення із сторін порівну судового збору при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 110-114 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований 20 вересня 2014 року у Плоско-Забузькій сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис №2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, судові витрати в сумі 1551 (одна тисяча п"ятсот п"ятдесят одну) грн. 20 коп..

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відновити її дошлюбне прізвище «Кудрявцева».

Копію рішення про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Вільшанський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Сорокіна