Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1906/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

секретар Постоєнко А.І.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2014 року у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі - ОКВП) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Зазначало, що 10 липня 2008 року між Комунальним підприємством «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», правонаступником якого є ОКВП «Дніпро-Кіровоград», та ОСОБА_3, власником квартири АДРЕСА_1, укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. ОСОБА_3 має пільгу в розмірі 50%, як ветеран військової служби. В квартирі також зареєстровані його дружина ОСОБА_4, донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_5. За період з липня 2008 року по червень 2014 року позивачем надано послуги на суму 3721 грн. 27 коп. З довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Кіровограді ради № 179/69-1 від 23 січня 2014 року вбачається, що пільги ветерана військової служби ОСОБА_3 розповсюджується тільки на його дружину ОСОБА_4

Станом на 01 липня 2014 року виникла заборгованість за надані послуги за період з липня 2008 року по червень 2014 року в сумі 1131 грн. 79 коп.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 1502 грн. 92 коп., який складається з боргу за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 1131 грн. 79 коп., 3% річних в сумі 123 грн. 17 коп., індексу інфляції в сумі 247 грн. 99 коп.

В ході розгляду справи позовні вимоги уточнив, просив стягнути за період з 01 липня 2008 року по 30 червня 2014 року включно борг в сумі 1072 грн. 57 коп., 3% річних 117 грн.28 коп., індекс інфляції 240 грн.18 коп., всього 1430 грн.03 коп. (а.с.68-69).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Справа розглядалася неодноразово. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2015 року рішення суду залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27 травня 2015 року ухвала апеляційного суду скасована, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

За результатами перегляду 26 листопада 2015 року апеляційним судом ухвалено нове рішення про задоволення позову, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 липня 2016 року скасовано, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представники відповідача просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2, вона є зареєстрованою в цій квартирі, а також зареєстрованим в цій квартирі є її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.8,15,40).

Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення 10 липня 2008 року укладено з ОСОБА_3, який має пільги як ветеран військової служби на оплату комунальних послуг в розмірі 50 % (т.1 а.с.7).

Листом управління соціального захисту підтверджується, що згідно з п.5 ст.51 Бюджетного кодексу України пільга ветерана військової служби ОСОБА_3 розповсюджується тільки на нього та його дружину ОСОБА_4 (а.с.6), які також є співвласниками цієї квартири та зареєстровані в ній.

З липня 2009 року квартира АДРЕСА_3 обладнана лічильником питної води, який 06 липня 2009 року опломбований і взятий на облік надавачем послуг.

Відповідно до п.22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 (далі - Правила) у разі, якщо споживач має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. У разі встановлення квартирних засобів обліку їх показання розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. Пільги споживачам з оплати послуг надаються на частку, отриману після такого розподілу, за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством.

Таким чином, оплата послуг повинна проводитися відповідно до лічильника пропорційно до мешканців квартири, з яких 2 особи мають право на оплату комунальних послуг в розмірі 50%, а дві особи повинні оплачувати комунальні послуги в розмірі 100%.

Норми споживання та тарифи затверджені в установленому законом порядку (т.1 а.с.23-36).

В порушення зазначеного порядку за постачання холодної води та водовідведення споживачами проводилася оплата за всіх мешканців в розмірі 50 відсотків, внаслідок чого за період з липня 2008 року по 01 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 1072 грн.57 коп., що підтверджується розрахунком (т.1 а.с.70-71).

Факт оплати послуг в цей період виключно в розмірі 50% підтверджується також оглянутою в засіданні апеляційного суду 31 серпня 2016 року розрахунковою книжкою споживача ОСОБА_3

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року,комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтями 20, 21 зазначеного Закону визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому ОСОБА_2, як співвласник квартири, є належним відповідачем у справі та повинна оплатити недоплачені нею 50% за воду та водовідведення.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 травня 2013 року у справі за позовом до ОСОБА_3, встановлено, що споживач ОСОБА_3 не має заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки відповідно по показів лічильника оплатив надані послуги в розмірі 50%, вимог до інших співвласників позивач не заявляв, що й стало підставою для відмови в позові до ОСОБА_3В.(т.1 а.с.43-47) та підставою подання цього позову.

Доводи відповідача, що відсутність письмового договору з ОСОБА_2, є підставою для несплати коштів за воду та водовідведення не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс12 , від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13.

Відповідно до підпункту 1 п.29, підпункту14 п.32 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі: тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем такі документи як акт про встановлення факту не проживання за місцем реєстрації, складений мешканцями будинку, довідка форми № 147/0 про призначення та виплату державної допомоги у звязку з вагітністю та пологами, не є відповідно до Правил належним підтвердженням факту тимчасової відсутності відповідача, а довідка ТОВ «Шевченківський завод продтоварів» (м. Київ) від 20 лютого 2012 року з місця роботи споживача вже бралася до уваги позивачем та заборгованість на цій підставі була зменшена. Надана суду довідка про перебування ОСОБА_5 на обліку в медичній установі м.Києва видана 28 серпня 2015 року, тобто за межами періоду заборгованості (т.1 а.с.196-197).

В судовому засіданні суду першої інстанції 05 грудня 2014 року представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.78) та технічним записом судового засідання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.3,ч.4 ст.267 ЦК України).

Пунктом 10 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць і платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с.7). Заборгованість виникла в липні 2008 року (т.1 а.с.4) та зростала щомісячно, проте з позовом до суду позивач звернувся 22 липня 2014 року (а.с.2). Таким чином, позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в межах позовної давності за період з 01 липня 2011 року по 01 липня 2014 року в сумі 433 грн.20 коп. (1072,57 - 639.37). Вказана в розрахунку позивача щомісячна сума боргу за цей період підлягає зменшенню на 639 грн.37 коп.

Суд не приймає доводів позивача щодо переривання позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України з підстав визнання відповідачем боргу та його частковою сплатою. Позивач не надав доказів того, що відповідач ОСОБА_2 визнала борг та вчиняла дії щодо сплати недоплачених нею 50% за воду та водовідведення, а щомісячна оплата ОСОБА_3 50 % спожитих послуг не є підставою для переривання перебігу позовної давності у правовідносинах позивача та відповідача ОСОБА_2

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобовязання.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40 цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68 цс 12, від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13.

Розрахунком (т.1 а.с.70-71) підтверджується щомісячний індекс інфляції, а також те, що 3% річних від суми боргу позивач розрахував за один місяць (30 або 31 прострочений день), виходячи з того, що 3% річних в день становить 0,0082, тому в межах заявлених позовних вимог з урахуванням позовної давності 3 % річних становить 21 грн.26 коп., індекс інфляції 53 грн.58 коп., що підтверджується таким розрахунком:

періодсума боргу грн.індекс інфляції%сума боргу з урахуванням індексу інфляції грн.індекс інфляц.грн.3 % річних в денькількість днів простро-ченнясума нарахованих 3 % річних за період
лип.1141.9598.7--0.0082310.11
серп.1186.6099.6--0.0082310.22
вер.1132.42100.132.450.030.0082300.08
жовт.1161.40100--0.0082310.16
лист.1182.05100.182.130.080.0082300.2
груд.11131.56100.2131.820.260.0082310.33
січ.12157.02100.2157.330.310.0082310.4
лют.12142.39100.2142.670.280.0082290.34
бер.12164.40100.3164.890.490.0082310.42
квіт.12149.28100--0.0082300.37
трав.12168.1499.7--0.0082310.43
черв.12200.0299.7--0.0082300.49
лип.12257.6299.8--0.0082310.65
серп.12186.5299.7--0.0082310.47
вер.12254.74100.1254.990.250.0082300.63
жовт.12164.88100--0.0082310.42
лист.12224.2399.9--0.0082300.55
груд.12183.46100.2183.830.370.0082310.47
січ.13179.52100.2179.880.360.0082310.46
лют.13175.4399.9--0.0082280.4
бер.13198.52100--0.0082310.5
квіт.13248.57100--0.0082300.61
трав.13171.25100.1171.420.170.0082310.43
черв.13210.18100--0.0082300.52
лип.13249.1199.9--0.0082310.63
серп.13299.1699.3--0.0082310.76
вер.13281.47100--0.0082300.69
жовт.13342.66100.4344.031.370.0082310.87
лист.13338.41100.2339.080.670.0082300.83
груд.13353.27100.5355.041.770.0082310.9
січ.14357.96100.2358.670.710.0082310.91
лют.14350.59100.6352.692.10.0082280.8
бер.14383.97102.2392.428.450.0082310.98
квіт.14419.02103.3432.8413.820.0082301.03
трав.14428.02103.8444.2816.260.0082311.09
черв.14410.96101415.064.10.0082301.01
лип.14433.20100.4434.931.730.0082311.1
разом:433.20 53.58 21.26

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, також відповідач повинен відшкодувати позивачу сплачений ним в мінімальному розмірі судовий збір в сумі 365 грн. 40 коп. (243.60+121.80).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» задовольнити.

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2014 року і ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» :

-борг за послуги водопостачання та водовідведення з липня 2011 року по червень 2014 року включно в сумі 433 грн. 20 коп;

-3 % річних в сумі 21 грн.26 коп.;

-індекс інфляції в сумі 53 грн.58 коп.;

-всього борг в сумі 508 грн.04 коп. та судовий збір в сумі 365, 40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: М.М.Суржик

ОСОБА_6