Справа №639/4671/16-ц
Провадження № 2/639/1661/16
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_2, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №46 по вул. Абрамівській у м. Харкові.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником 40/100 частин житлового будинку №46 по вул. Абрамівській у м. Харкові.

В зазначеній частині будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 та її діти у спірній частині будинку ніколи не проживали, їх реєстрація носить формальний характер, а позивач змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідачів, внаслідок чого зазнає матеріальних збитків.

У зв'язку з викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, заявлений позов підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі по справі в судове засідання також не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 40/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №46 по вул. Абрамівська у м. Харкові. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. (а.с. 6, 10-14)

Згідно реєстраційної картки та Форми Б в будинку №46 по вул. Абрамівська у м. Харкові зареєстровані, у тому числі, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 8-9)

Як зазначила у своєму позові позивач, відповідачі в житловому будинку дійсно зареєстровані, але ніколи в ньому не проживали, що порушує її права як власника.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач вважає, що факт реєстрації відповідачів, у належній їй частині будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідачів за надані комунальні послуги, що є порушенням її прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також, враховуючи ту обставину, що відповідачі за місцем реєстрації тривалий час не проживають, позивач вважає їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням.

У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не повязані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла.

Висновком Жовтневого відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.07.2016 року встановлено, що зі слів сусідів в будинку №46 по вул. Абрамівській м. Харкова проживає ОСОБА_1 ОСОБА_2 вони не знають. Також було встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. ( а.с. 30)

Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 відсутні за місцем своєї реєстрації, по вул. Абрамівська, б. 46 у м. Харкові, їх реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника ОСОБА_1

Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст.ст. 11, 317, 319,321, 328, 334, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_2, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Абрамівська, буд. 46 (сорок шість).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович