Справа № 165/723/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/1286/16 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 16.08.2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний» на суму вкладу в розмірі 875 Євро на строк до 21.08.2014 року, із процентною ставкою у розмірі 8,1, % річних. Також 24.12.2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 35019 дол. США на строк до 24.03.2015 року, із процентною ставкою в розмірі 5,5 % річних. Крім того, 25.12.2014 року між сторонами укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 1160,31 Євро строком до 30.12.2015 року із процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 4,5%. По закінченню вказаних договорів позивач звернувся до відділення ПАТ "Дельта Банк" із заявою про повернення суми вкладів, однак ПАТ " Дельта Банк" відмовило йому у виплаті готівки.

Отже, позивач вважає, що невиконання вимоги про повернення коштів, відповідач порушує його законні права як вкладника банку, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти за договорами в сумах 875 Євро, 35019 доларів США та 1160,31 Євро відповідно.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено три договори банківського вкладу (депозиту):

- №007-02508-160813 від 16.03.2013 року «Найкращий Пенсійний» на суму вкладу в розмірі 875 Євро на строк до 21.08.2014 року, де відповідно до п.1.4 договору, банк нараховує вкладнику відсотки на вклад у розмірі 8,1, % річних.

- № 012-02707-241214 від 24.12.2014 року «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 35019 дол. США на строк до 24.03.2015 року із процентною ставкою в розмірі 5,5, % річних.

- № 002-02707-251214 від 25.12.2014 року «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 1160,31 Євро строком до 30.12.2015 року із процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 4,5%.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року за №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», останнього віднесено до категорії неплатоспроможних, в зв'язку з чим, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року, з 03.03.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації, яку продовжено до 04.10.2017 року, відповідно до Постанови НБУ №664 від 02.10.2015 року, а отже підстав для виплати позивачу коштів, які залишилися після отримання гарантованої суми відшкодування відсутні.

Спеціальним законом, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де у ч.1 ст. 26 зазначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день.

З поданого до суду першої інстанції представником Банку копії витягу з реєстру вкладників, 15.06.2015 року та 06.07.2015 року позивачу було виплачено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн. (а.с.37).

Відповідно до реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», станом на 06.07.2015 року, залишок коштів на рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_2 складає 802552,43 грн. (а.с.38).

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено в статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 4 - вимоги вкладників -фізичних осіб, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 7 - інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

Відповідно до ч.4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Поясненнями та письмовими запереченнями на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» підтверджено, що вимоги позивача щодо стягнення залишку коштів за депозитами включено до четвертої чергу кредиторів.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що, з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач, як вкладник (кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог в межах процедури ліквідації банку, оскільки, вищезазначеним Законом не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача грошових коштів за договорами банківського вкладу, оскільки частина цих коштів в розмірі 200000 грн. сплачена позивачу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а решта коштів в частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягає поверненню позивачу в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах процедури ліквідації банку. Також суд дійшов вірного висновку про те, що у разі задоволення позову, суд своїм рішенням фактично виведе позивача із загальної (четвертої) черги, чим порушить права невизначеного кола осіб, які звернулись до боржника (відповідача у справі) про виплату боргу у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, чим штучно поставить вказаних осіб у порівнянні з позивачем у нерівне становище, що за даних обставин є недопустимим.

Такі правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, 13 червня 2016 року в справі №6-1123цс16, 7 травня 2015 року у справі № 3-217гс15, що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм права в подібних правовідносинах.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив законне й обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді