Справа № 755/8019/16-ц
"25" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
з секретарем Красновою І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № K3Н0R000457935 від 02 січня 2002 року відповідач отримав кредит у розмірі 19 857,00 грн.. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний кредитний договір. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 04.05.2016 року по відсоткам за договором № K3Н0R000457935 від 02 січня 2002 року нарахованк на прострочену заборгованість по кредиту з 04.05.2013 року по 04.05.2016 року у розмірі 29 327,25 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.
В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2002 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір K3Н0R000457935 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19 857,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1553 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості
Таким чином, між сторонами суд вбачає договірні правовідносини, що за своїм предметом та природою є кредитним договором.
Кошти були надані відповідачу в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені договором.
Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний щомісяця вносити кошти в рахунок повернення кредиту в порядку та розмірах, визначених умовами надання кредиту фізичним особам
Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов порядку їх повернення протягом певного часу не проводив платежів в рахунок повернення позики та у встановлений в заяві позичальника строк всю суму не повернув.
Виходячи з вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до умов договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму заборгованості за весь час прострочення виконання зобов'язань за договором а також вимагати від позичальника виконати грошове зобов'язання достроково та в повному обсязі.
Внаслідок порушення умов договору в частині порядку та строків повернення позичених коштів у відповідача утворилась заборгованість, сума якої станом на 04.05.2016 року по відсоткам за договором № K3Н0R000457935 від 02 січня 2002 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту з 04.05.2013 року по 04.05.2016 року становить 29 327,25 грн..
Сума боргу підтверджується розрахунками, долученими до матеріалів справи.
Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Одже, банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти відповідачу.
В свою чергу позичальник скористалась кредитними ресурсами, але свої зобов'язання в частині повернення кредитних коштів за договором належним чином не виконала.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню з урахуванням наведеного порядку обчислення суми пені.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,
Керуючись ст.ст. 526, 533, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

С у д д я :