Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5883/15-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 57 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про витребування безпідставно одержаних грошових коштів

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з ТОВ "Євролізинг Україна" на його користь 43000,00грн. безпідставно одержаних коштів, комісію банку у розмірі 430,00грн. за перерахування грошових коштів, 3% річних за користування цими коштами. Зазначав, що 05.11.2015р. між ним і відповідачем було підписано договір фінансового лізингу №002081, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки ЗАЗ Сенс. На виконання умов договору він сплатив відповідачу 43000грн. У договорі вказано,що додатки №1,№2 та №3 є його невід'ємною частиною. Проте з додатком №3 до договору його не ознайомлювали. Це є обставиною, що вказує на не укладення сторонами договору фінансового лізингу, тому він безпідставно перерахував кошти на рахунок відповідача.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_1 43000грн. безпідставно здобутого майна, 3% річних розмірі 466,52грн. і судові витрати. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Євролізинг України» просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що грошові кошти були зараховані відповідачем за укладеним договором. Позивач бажав укласти договір, він добровільно сплатив лізинговий платіж.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 05.11.2015р. ТОВ «Євролізинг України» (Лізингодавець) і ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) підписали договір №002604 фінансового лізингу разом із додатками №1 №2, що є його невід'ємними частинами (а.с.4-9,24,25). Предметом фінансового лізингу був автомобіль марки ЗАЗ Сенс комплектації Standart+ вартістю 5514,00євро (гривневий еквівалент на дату підписання договору 150000,00грн. (п.п.1.1,8.2).

Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Частиною 2 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором лізингу передбачено, що лізинговий щомісячний платіж сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі передбачені Договором і Графіком покриття витрат і виплати лізингових платежів (План відшкодування, Додаток №3 до Договору). Строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком №3 до цього Договору (вступна частина і п.2.2).

Суд першої інстанції правильно визнав, що Додаток №3 передбачає істотні умови Договору. Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, додатки до якого є невід'ємною його частиною (п.п.2.1,16.13).

У матеріалах справи відсутній як самий додаток №3 до Договору лізингу, так і будь-які докази його підписання Сторонами.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст..ст.205,210,640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Судом встановлено, що Договір лізингу між сторонами було укладено.

Проте на виконання умов неукладеного Договору лізингу позивач сплатив ТОВ 43000,0грн., що підтверджується квитанцією №ПН856 від 05.11.2015р. (а.с.10).

Є обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки Договір лізингу укладено не було, то отримання Товариством цих грошових коштів було безпідставним.

Відповідно до вимог ст.ст.1212,1214,536,625 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного суд обґрунтовано частково задовольнив різні вимоги.

В частині відмови у позові сторони рішення не оскаржують.

Судове рішення є законним і справедливим. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: