У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Карпенко С.О.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати та повернення земельної ділянки за касаційною скаргоюОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 червня 2004 року між Бучанською міською радою Київської області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 6 000 кв.м, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади селища Буча, строком до 24 червня 2014 року. Сторони погодили, що орендна плата становить 8 185,47 грн на рік, базовим рівнем є розмір земельного податку, а розмір орендної плати переглядається щорічно при проведенні індексації грошової оцінки земельної ділянки. ОСОБА_3 допустила порушення умов договору в частині своєчасної сплати орендної плати за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 24 жовтня 2013 року складає 17 957,08 грн.

Уточнивши позовні вимоги, прокурор просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у розмірі 17 957,08 грн, розірвати договір оренди земельної ділянки від 24 червня 2004 року з підстав, передбачених ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», й повернути Бучанській міській раді Київської області зазначену земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 5 лютого 2014 року позов прокурора м. Ірпеня Київської області задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 24 червня 2004 року у розмірі 17 957,08 грн, розірвано цей договір і зобов'язано ОСОБА_3 повернути Бучанській селищній раді земельну ділянку площею 0,6 га, розташовану по АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційному порядку справа переглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 лютого 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають в повній мірі, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 24 червня 2004 року між Бучанською міською радою Київської області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 6 000 кв.м, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади селища Буча, строком на 10 років.

Згідно з п.п. 1.4, 4.1 договору оренди грошова оцінка земельної ділянки складає 192 599 грн; орендна плата за користування земельною ділянкою на рік становить 8 185, 47 грн, а на місяць ‒ 682,12 грн.

Базовим рівнем орендної плати є розмір земельного податку; орендна плата сплачується у грошовій формі щомісяця і її розмір переглядається щороку при проведенні індексації грошової оцінки землі.

За п. 4.8 договору внесення орендної плати на майбутній період оренди допускається на термін, не більший одного року.

31 липня 2008 року між Бучанською селищною (міською) радою та ОСОБА_3 укладено угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої встановлено орендну плату за користування земельною ділянкою на рік у розмірі 8 708,25 грн (на місяць - 725,69 грн).

Також встановлено, що орендар припинила сплачувати орендну плату з вересня 2012 року та станом на жовтень 2013 рік утворилась заборгованість у сумі 17 957,08 грн.

7 березня 2013 року Бучанська міська рада звернулась до ОСОБА_3 з претензією та вимогою про сплату боргу за договором оренди у розмірі 57 844,15 грн, повідомивши, що у випадку несплати заборгованості протягом місяця, договір оренди земельної ділянки буде розірвано.

За повідомлення Бучанської міської ради від 12 червня 2013 року, до заборгованості включено щорічний розмір оренди і за 2013 рік.

За даними звірок, проведених Ірпінською ОДПІ зі сплати орендної плати за землю, за період з 1 січня 2010 року по 26 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 17 957,08 грн.

За довідкою Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 13 травня 2015 року №673/9/172, станом на 1 січня 2014 року заборгованість з орендної плати за земельну ділянку у ОСОБА_3 становить 17 957,08 грн і ця заборгованість не погашена.

Відповідно до положень Податкового кодексу України, довідка, видана державною податковою інспекцією про наявність заборгованості за орендною платою, згідно зі ст.ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом, який оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі (ст. 212 ЦПК України).

Частиною першою ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, ч. 1 ст. 24 указаного Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Крім того, обов'язок орендаря своєчасно вносити орендну плату передбачений і договором оренди землі, укладеним сторонами.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

За правилами ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Пункт «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначає, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки та систематичної несплати орендної плати утворилася заборгованість, яка, незважаючи на вимоги, не погашена, що є підставою для її стягнення та розірвання цього договору.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2014 року, яким у задоволенні позову прокурора було відмовлено, суд касаційної інстанції вказав, що, у порушення ст. ст. 57-59, 212-214, 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд не дав належної оцінки належним та допустимим доказам у справі - довідці Ірпінської обʼєднаної державної податкової інспекції від 3 грудня 2014 року, якою визначено заборгованість відповідача у сумі 17 957,08 грн, листу Державного агентства земельних ресурсів України від 10 січня 2014 року; не перевірив, чи визначений розмір заборгованості відповідача з орендної плати з урахуванням величини коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі, що відповідає умовам договору оренди та постанові Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 року № 73 «Про проведення індексації грошової оцінки земель». Крім того, апеляційний суд не перевірив викладених у довідці Бучанської міської ради від 3 грудня 2014 року обставин щодо невнесення відповідачем орендної плати за 2012-2014 роки.

Переглядаючи рішення суд першої інстанції під час нового розгляду, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, що утворилась на час звернення до суду, а також з висновком суду про наявність підстав для розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевірка матеріалів справи та оцінка доводів касаційної скарги не дають підстави для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Закропивний Ю.Г.Іваненко О.В.Кадєтова І.М.Фаловська