АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Слободянюк С.В.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан-СП» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КоптєловаОксана Ростиславівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дитячий Пасаж» про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернувся із позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 09 липня 2013 року між ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2) та ОСОБА_2(дочка ОСОБА_1.) укладений договір № 1025 безпроцентної позики.

09 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» в особі директора ОСОБА_4.(чоловік ОСОБА_2) укладений і нотаріально посвідчений договір іпотеки за яким майном Товариства забезпечено виконання зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за вищезазначеним договором позики від 09 липня 2013 року.

За цим договором іпотеки Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: торгівельний комплекс (нежитлові будівлі: літ. А- загальною площею 3420 кв.м., літ. Б - загальною площею 2850 кв.м., літера В - загальною площею 900 кв.м., літера Г - загальною площею 136.10 кв.м., літера Д - загальною площею 12.80 кв.м., літера Ж - загальною площею 12.90 кв.м., літера З - загальною площею 230 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на вказані приміщення ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» було зареєстровано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року, яке в подальшому було скасовано.

22 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» був укладений і нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Зазначав, що за довгостроковим (на 25 років) договором оренди земельної ділянки за вказаною адресою, набув права на її забудову, за актом від 09 травня 2006 року державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта щодо будівництва дитячого торгівельного комплексу у АДРЕСА_1 з будівлями :літера «А» загальною площею 2009.7 кв.м., літера «Б» загальною площею 2849.9 кв.м. та літера «В» загальною площею 901.6 кв.м.. За реєстраційним посвідченням БТІ є власником спірного майна, а відтак ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» укладаючи оспорювані договори розпорядився нерухомим майном, що належить позивачу.

Крім того, на думку позивача, уклавши оспорювані договори директор ОСОБА_4 перевищив надані йому повноваження статутом ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», оскільки загальні збори цього товариства не надавали згоди на їх укладення, а тому іпотекодавець не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відсутність права ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» на вищевказані нежитлові приміщення встановленні набравшими чинності рішеннями суду в цивільних, господарських та адміністративних справах, а тому, зазначав про преюдиційність вказаних обставин.

Посилаючись на положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку», ст.203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 232 ЦК України(вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості), та зазначаючи, що такі договори є неукладеними та підписані без наміру створити реальні наслідки, а крім того, є удаваними, оскільки фактично приховують безоплатну передачу нерухомого майна, та припинення майнової поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, позивач просив визнати недійсними вищевказані: договір іпотеки від 09 липня 2013 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року, судові витрати покласти на відповідачів.(т.1 а.с.2-15)

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала.(т.1 а.с.99-112)

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала.(т.2 а.с.86-98)

Представник ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», проти позову заперечував.(т.4 а.с.179-201)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року позов задоволено, визнано недійсними укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» договір іпотеки від 09 липня 2013 року та договір про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки від 22 липня 2013 року, а також стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» на користь ТОВ «Сапсан-СП» по 243,60 грн. судового збору. (т.5 а.с.51-59)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував вимог законодавства, обставин та доказів, якими обґрунтовані заперечення проти заявлених вимог і дійшов помилкового висновку про задоволення позову.(т.5 а.с.71-81)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, представник ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» - ОСОБА_7 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представники ТОВ «Сапсан-СП» - ОСОБА_8, представник ТОВ «Дитячий пасаж» - ОСОБА_9 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (т.5 а.с.132-133)

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір № 1025 безпроцентної позики. (т.2 а.с.2)

09 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» в особі директора ОСОБА_4 укладений і нотаріально посвідчений договір іпотеки за яким майном Товариства забезпечено виконання зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за вищезазначеним договором позики від 09 липня 2013 року.

За цим договором іпотеки Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: торгівельний комплекс (нежитлові будівлі: літ. А- загальною площею 3420 кв.м., літ. Б - загальною площею 2850 кв.м., літера В - загальною площею 900 кв.м., літера Г - загальною площею 136.10 кв.м., літера Д - загальною площею 12.80 кв.м., літера Ж - загальною площею 12.90 кв.м., літера З - загальною площею 230 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.(т.2 а.с.3-5)

22 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» був укладений і нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.(т.2 а.с.6-7)

Право власності на вказані приміщення ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», на час укладення оспорюваних договорів, було зареєстровано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року, яке в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2013 року. (т.1 а.с.65-69, 93-96)

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2013 року скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року із направленням справи до суду апеляційної інстанції. (т.1 а.с.143-146)

Під час нового розгляду справи рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» у визнані права власності на вищевказані приміщення.(т.3 а.с.67-78)

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Такий висновок узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 24 червня 2015 року по справі № 907/544/14.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилався на порушення його прав власності на об'єкт нерухомості.

Колегія суддів перевірила доводи сторін та встановила наступне.

За наданими до суду доказами, протягом 1994-1995 років ТОВ ВККФ «Сапсан» на підставі договору оренди була надана земельна ділянка по АДРЕСА_2 строком на три роки із дозволом тимчасового використання для встановлення малих архітектурних форм, без будівництва капітальних споруд. (т.2 а.с.161-169)

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва 06 червня 1995 року видано ТОВ ВККФ «Сапсан» дозвіл на виконання будівельних робіт № 110 з спорудження торгівельного комплексу із павільйонів по АДРЕСА_3.

Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації № 453 від 28.05.1998 року «Про переоформлення дозволів на користування малими архітектурними формами», переоформлено дозвіл на користування торгівельним комплексом із малих архітектурних форм та ринком з відповідним статусом, що знаходиться по АДРЕСА_1 з Комерційної виробничо-впроваджувальної фірми «Сапсан» на фірму «Сапсан-СП» та надано їй в орендне користування земельну ділянку під комплексом та ринком строком на 3 роки з моменту прийняття даного розпорядження.

15 січня 1999 року зборами учасників ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» було прийняте рішення про ліквідацію товариства, на підставі якого 17 травня 1999 року державним реєстратором Дніпровської РДА було прийнято рішення про скасування реєстрації цього товариства, а 18 травня 1999 року до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України внесений відповідний запис.

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 01 березня 2001 року № 208/1185 погоджено ТОВ «Сапсан-СП» місце розташування торговельного комплексу на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0.47га.(т.2 а.с.192-194)

25 січня 2002 року Головним управління містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації затверджено архітектурно-планувальне завдання №8 замовника ТОВ «Сапсан-СП» на проектування об'єкта нового будівництва торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.(т.2 а.с.232-243)

За рішенням Київської міської ради від 27 травня 2004 року № 281/1491, затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ «Сапсан - СП» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на АДРЕСА_1 із передачею в довгострокову оренду на 25 років земельної ділянки площею 0.50 га. за вказаною адресою. (т.1 а.с.33)

За нотаріально посвідченим договором від 14 липня 2005 року ТОВ «Сапсан-СП» отримав у довгострокову (на 25 років) оренду земельну ділянку площею 0.4922 га. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельного комплексу.(т.2 а.с.202-212)

09 травня 2006 року складений Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта щодо будівництва дитячого торгівельного комплексу у АДРЕСА_1 з будівлями: літера «А» загальною площею 2009.7 кв.м., літера «Б» загальною площею 2849.9 кв.м. та літера «В» загальною площею 901.6 кв.м. (т.2 а.с.188-191)

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2009 року у справі № 25/343-6/97-32/529 визнано нечинним рішення загальних зборів учасників ТОВ «КВВФ «Сапсан», на підставі якого останнє було ліквідовано як юридичну особу, та постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2010 року у справі № 2а-13294/09/2670 поновлено державну реєстрацію ТОВ КВВФ «Сапсан» у Єдиному ДРПОУ.

Вищезазначені обставини із висновком про відсутність права власності ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» на вищевказані нежитлові приміщення встановленні набравшим чинності рішенням господарського суду міста Києва від 19 грудня 2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 02 липня 2013 року.(т.3 а.с.38-66)

06 червня 2012 року між ТОВ «Сапсан-СП» та ТОВ «Дитячий пасаж» був укладений договір про спільну діяльність щодо будівництва, прийняття в експлуатацію та набуття у власність (ТОВ «Дитячий пасаж» - 100% площі об'єкту) торговельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0.4922 га. (т.2 а.с.144-149)

За рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2013 року в задоволені позову ТОВ «КВВФ «Сапсан» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з нежитлових будівель: літера А -загальною площею 3420 кв.м., літера Б - загальною площею 2850 кв.м., літера В - загальною площею 900 кв.м., літера Г - загальною площею 136.1 кв.м., літера Д - загальною площею 12.8 кв.м., літера Е - загальною площею 120 кв.м., літера Ж - загальною площею 12.9 кв.м., літера З - загальною площею 230 кв.м. (т.1 а.с.147-151)

Вказане рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2013 року скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 із ухваленням нового про відмову в задоволенні цих вимог.(т.3 а.с.79-83)

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року, відмовлено в задоволенні вимог ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» про скасування вищевказаного рішення Київської міської ради від 01 березня 2001 року № 208/1185.(т.2 а.с.195-201, 213-214)

За реєстраційним посвідченням № 004450 виданим Київським МБТІ та РОН на підставі рішення постійно діючого третейського суду при асоціації Київського комерційного арбітражу від 26.07.2007 року, ТОВ «Сапсан-СП» був зазначений власником будівель: літера «А» загальною площею 2009.7 кв.м., літера «Б» загальною площею 2139.2 кв.м. та літера «В» загальною площею 901.6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.119)

Проте, вищевказане рішення третейського суду скасовано ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 13 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року. Також скасовано і реєстрацію права власності ТОВ «Сапсан-СП» на вищевказані будівлі за адресою: АДРЕСА_1.(т.1 а.с.120, 129-130, 136-138)

Стосовно доводів позивача про те, що він є замовником будівництва та, відповідно, власником, колегія суддів зазначила наступне.

Відповідно до статті 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно статті 331 ЦК України право власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію права на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна.

Системний аналіз правових норм дає можливість зробити висновок, що застосування статті 876 ЦК України щодо визначення замовника власником об'єкта будівництва, можливо лише у взаємозв'язку зі статтею 331 ЦК України, а саме із наявністю обов'язкової умови наявності права власності або права користування земельною ділянкою, на якій знаходить нерухоме майно. В інших випадках відповідно до статті 376 ЦК України таке будівництво та нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, а особа яка його здійснила не набуває права власності на нього.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Доказів не скасованої державної реєстрації за ТОВ «Сапсан-СП» права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва до суду не надано і судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів визнала неспроможними доводи позивача з якими погодився районний суд про порушення права власності ТОВ «Сапсан-СП» на час укладення оспорюваних правочинів у липні 2013 року із посиланням на передачу вищевказаного майна за договором про спільну діяльність від 06 червня 2012 року, акти приймання-передачі майна від 19 січня 2012 року та від 18 травня 2012 року. (т.2 а.с.66-67, 106)

Доводи позивача, що уклавши оспорювані договори директор ОСОБА_4 перевищив надані йому повноваження статутом ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», оскільки загальні збори цього товариства не надавали згоди на їх укладення, вищевказаних обставин та висновків не спростовують, ТОВ «Сапсан-СП» не є учасником (засновником) ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», а тому колегія суддів їх відхилила.

За рішенням Господарського суду міста Києва від 09 квітня 2013 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09 липня 2013 та ухвалою Вищого господарського суду України від 13 листопада 2013 року, відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» про визнання договору оренди земельної ділянки № 506 від 14 липня 2005 року неукладеним. (т.2 а.с.215-229)

13 грудня 2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєструвала подану замовником будівництва - ТОВ «Дитячий пасаж» декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво торговельного комплексу на АДРЕСА_1».(т.3 а.с.128-140)

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року прийнято відмову ТОВ «Сапсан-СП» від позову до ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» про визнання права власності на вищевказаний торгівельний комплекс за адресою АДРЕСА_1(т.3 а.с.142-144)

За свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 серпня 2015 року № 43025756 та № 43027319, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05 серпня 2015 року власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1: в літері «А»(група приміщень № 1, 10, 11- підвал, № 2, 3, 4, 5, 6, 7 - 1 поверх; № 8, 9 - 2 поверх) загальною площею 2967.7 кв.м. та в літері «Б» (група приміщень № 5-підвал, № 1, № 2, № 3, № 4) загальною площею 2849.9 кв.м. є ТОВ «Дитячий пасаж» (т.4 а.с.215-219)

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2015 року № 42945211, 05 серпня 2015 року скасовано право власності ОСОБА_1 на будівлі торгівельного комплексу (літера «А» загальною площею 3420 кв.м., літера «Б» загальною площею 2850 кв.м., літера «В» загальною площею 900 кв.м., літера «Г» загальною площею 136.1 кв.м., літера «Д» загальною площею 12.8 кв.м., літера «Е» загальною площею 120 кв.м., літера «Ж» загальною площею 12.9 кв.м., літера «З» загальною площею 230 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1. Підставою скасування зазначена ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року. (т.4 а.с.220-222)

За Статутом ТОВ «Сапсан-СП» затвердженим загальними зборами Учасників Товариства від 07 травня 2015 року протокол № 07/05-15 (зареєстрованого державним реєстратором 08 травня 2015 року), його учасниками є гр. ОСОБА_10, гр.. ОСОБА_11 та ТОВ «Дитячий квартал», внесок останнього, за пунктом 8.3 цього Статуту, є частина нежилих приміщень будівлі «В» загальною площею 901.6 кв.м. торговельного комплексу по АДРЕСА_1.(т.5. а.с.23-38)

Проте оскільки частину нежилих приміщень будівлі «В», загальною площею 901.6 кв.м. вищевказаного торговельного комплексу ТОВ «Дитячий квартал» передав до статутного фонду ТОВ «Сапсан-СП» у травні 2015 року, а право власності на вищевказані приміщення торговельного комплексу по АДРЕСА_1 ТОВ «Дитячий пасаж» зареєстровано 05 серпня 2015 році, то вищезазначені обставини не можуть бути визнані підставою для висновку, що станом на 09 липня і 22 липня 2013 року оспорюваними правочинами порушено право власності позивача.

Самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Дитячий пасаж» у цьому провадженні не заявляв і цих обставин представник останнього - ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції не заперечував.

За таких обставин висновок районного суду, що зміст оспорюваного договору іпотеки від 09 липня 2013 року суперечить законодавству, а відтак, і похідний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року, як укладений на підставі незаконного договору іпотеки також підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений всупереч вимогам чинного законодавства, колегія суддів визнала помилковим.

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи позивача про визнання недійсними оспорюваних правочинів із посиланням на ч. 1 ст. 232 ЦК України(вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості), та зазначенням, що такі договори є неукладеними та підписані без наміру створити реальні наслідки, а крім того, є удаваними, оскільки фактично приховують безоплатну передачу нерухомого майна, та припинення майнової поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, враховуючи наступне.

Сам по собі факт посилання позивача, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1, а ОСОБА_4, під час укладення оспорюваного договору як директор ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», є чоловіком ОСОБА_2 не мають правового значення для предмету доказування по цій справі, оскільки не свідчить про наявність обставин з якими Закон пов'язує підстави визнання недійсними оспорюваних правочинів .

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Позивачем не доведено наявності таких підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, не встановлено таких і судом. Доводи позивача, що оспорювані правочини є неукладеними, не спрямовані на реальне настання правових наслідків та є удаваними, не знайшли підтвердження дослідженими судом доказами.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно (постанови Верховного Суду України від 13 травня 2015 р. у справі N 6-67цс15 та від 29 квітня 2015 року № 3-62гс15).

Тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про захист його права власності шляхом визнання недійсними оспорюваних договорів стороною яких позивач не був.

Висновки районного суду про те, що ОСОБА_2 не є стороною спірних правочинів, а позивачем не надано доказів порушення відповідачкою ОСОБА_2 його прав, відповідає обставинам справи та наявним в ній доказам. Проте резолютивна частина оскаржуваного рішення містить висновок про задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року - скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан-СП» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КоптєловаОксана Ростиславівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дитячий Пасаж» про визнання договорів недійсними.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

С.В.Слободянюк

Справа № 22-ц/796/2132/2016

Унікальний номер 755/13213/14-ц

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_14

Доповідач Левенець Б.Б.