Справа № 364/518/16-ц
Провадження № 2/364/232/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в селищі Володарка , справу

за первісним позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

третя особа: Бердичівське ЛВУМГ філії УМГ « Киїтрансгаз» ПАТ « Укртрансгаз»

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

та зустрічною позовною заявою

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

до ОСОБА_1

третя особа :

орган опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області;

Бердичівське ЛВУМГ філії УМГ « Киїтрансгаз» ПАТ « Укртрансгаз»

про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою ,

ВСТАНОВИВ :

В травні 2015 року до суду звернулася ОСОБА_1 з первісною позовною заявою мотивуючи її тим, що починаючи з 2003 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 та разом з сином, ОСОБА_5, вони проживали та були зареєстровані в службовій квартирі за адресою : АДРЕСА_1. За зазначеною адресою були зареєстровані і діти ОСОБА_4 від першого шлюбу : ОСОБА_2, 1984 року народження , її син ОСОБА_6, 2003 року народження, донька ОСОБА_3, 1987 року народження, та її син ОСОБА_7, 2014 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_4 помер. Після його смерті 24.11.2015 року вона звернулася до власника квартири Бердичівська ЛВУМГ філія УМГ « Киїтрансгаз» ПАТ « Укртрансгаз» та уклала договір найму квартири. Вона разом з сином продовжують проживати у вказаній квартирі та утримувати її власним коштом. ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 та її син, починаючи з 2003 року не проживали у вказаній в квартирі, а проживають в АДРЕСА_2. ОСОБА_3 проживала в квартирі до вступу у ВУЗ, а після навчання за направленням була направлена працювати до м.Біла Церква де і проживає в даний час разом зі своєю сім'ю. Позивач вказує, що факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі стверджено відповідними актами та показами свідків.

ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6, та її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, такими що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. Визнати ОСОБА_3, 1987 року народження, та її сина ОСОБА_7, 2014 року народження, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. Судові витрати покласти на відповідачів.

30.05.2016 року в попередньому судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей подали зустрічну позовну заяву про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування квартирою. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають , що ІНФОРМАЦІЯ_13 помер їх батько ОСОБА_8. За життя він разом з родиною отримав від Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ « Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» службову квартиру за адресою АДРЕСА_1. На даний час за зазначеною адресою зареєстровані : ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6, та її син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3 1987 року народження, та її син ОСОБА_7 2014 року народження, та ОСОБА_1 із своїм сином ОСОБА_5. Після смерті батька ОСОБА_4, ОСОБА_1 потай від них уклала договір найму житла з власником зазначеної квартири та не допускає їх до житла де є їхні особисті речі, не надає їм оригінали документів та не дає їм можливості проводити оплату житлово-комунальних послуг .

Позивачі за зустрічною позовною заявою просять суд зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1. Зобовязати ОСОБА_1 видати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1. Вселити у названу квартиру за адресою АДРЕСА_1 їх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, та її сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11. Встановити порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_1, виділивши по окремій житловій кімнаті та інші приміщення залишити у спільному користуванні. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 підтримали первісний позов, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просили суд повністю задоволити вимоги. Зустрічну позовну заяву не визнали та просили суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_11 заперечували проти вимог викладених у первісному позові та просили суд відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні уточнили свої позовні вимоги викладені у зустрічній позовній заяві та просили суд зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою квартирою за адресою АДРЕСА_1. Зобовязати ОСОБА_1 видати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1. Вселити їх до квартири за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, та її сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області - Колдашова Л.В. вимоги по первісному позову не визнала. Вимоги викладені у зустрічній позовній заяві з уточненнями визнала повністю.

Третя особа Бердичівської ЛВУМГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» свого представника в судове засідання не направили на адресу суду направили лист, яким просять суд розглядати справу без участі їх представника та одночасно повідомили, що у березні 2015 року на їх адресу надійшов лист яким ОСОБА_4 просив провести реєстрацію в квартирі за адресою АДРЕСА_1 дітей та онука : ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 На отриманий лист вони звернулися до Володарської селищної ради та просили здійснити реєстрацію названих осіб. На даний час вони не володіють інформацією щодо кількості зареєстрованих осіб у названій квартирі та хто саме в даний час проживає в даній кватирі (а.с.85).

Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши пояснення учасників судового розгляду взявши до уваги позицію третьої особи Бердичівської ЛВУМГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» допитавши свідків заявлених обома сторонами та дослідивши письмові докази вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, вимоги по зустрічній позовній заяві задоволити повністю.

Так, відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить Бердичівській ЛВУМГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ». При вирішенні спору суд керується нормами житлового, а не цивільного законодавства.

Матеріали справи та покази учасників прцесу вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_13 помер ОСОБА_4 ( а.с. 8), який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 (а.с.65 68) .

З дослідженої в судовому засіданні будинкової книги суд встановив, що у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані :

- ОСОБА_1 з 07.10.2003 року;

- ОСОБА_3 з 16.11.2004 року;

- ОСОБА_2 з 16.01.2003 року;

- ОСОБА_6 з 24.04.2003 року;

- ОСОБА_5 з 26.03.2015 року;

- ОСОБА_3 знялася з реєстрації у 2012 році у зв'язку з навчанням, а за заявою ОСОБА_4 26.03.2015 році знову була зареєстрована;

- ОСОБА_9 з 26.03.2015 року ( а.с. 16-18).

Зазначені вище обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому в силу ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

За змістом ст.71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Згідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що

випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 цього ж Кодексу, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вселені в спірну квартиру, як члени сім'ї ОСОБА_4, який проживав та був зареєстрований у ній з 1990 року до дня смерті, а також те, що ОСОБА_1 фактично чинить перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні та проживанні в квартирі.

Таким чином посилання позивача за первісним позовом на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зі своїми дітьми не проживають в квартирі АДРЕСА_1 понад встановлені строки та повинні в силу ст. 72 ЖК України бути визнанні такими, що втратили право на користування житлом не можуть судом взяті до уваги , оскільки сама ОСОБА_1 чинить дії які вказують, що вона не допускає відповідачів по первісному позову та їх дітей до квартири. Окрім того, надані ОСОБА_1 акти від 04.11.2015 , 22.03.2016року не підтверджують факт не проживання у спірній квартирі без поважних причин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с.11,14,29) вони вказують лише, що на час їх складання відповідачі за первісним позовом були відсутні у спірній квартирі, тому суд не може їх взяти до уваги в якості належного доказу по справі на підтвердження вимог первісного позивача.

Твердження ОСОБА_1, щодо того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забезпечені власним житлом, також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, що стверджено довідкою виданою виконавчим комітетом Володарської селищної ради Київської області ( а.с.75,98) та витягом з реєстру прав нерухомості ( а.с.127). ОСОБА_1 в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_2 проживає в будинку , який було виділено після розірвання шлюбу перший дружині ОСОБА_4.( а.с.19-23) за адресою АДРЕСА_2. Однак із рішенням Володарського районного суду Київської області від 05.02.2003 року встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_2 Київської області був розділений між ОСОБА_4 та ОСОБА_15 і ОСОБА_2 не набула права власності на названий будинок або якусь його частину ( а.с.19-23).

Доказами у даній справі також є показання свідків, які були допитанні в судовому засіданні: ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вселені до квартири ще за час першого шлюбу ОСОБА_4 , як діти квартиронаймача та проживали там постійно разом з батьками. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишився проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 вселилася до квартири , як член сім'ї - дружина останнього. Діти продовжували проживати за зазначеною адресою, як члени родини були зареєстровані та окрім того був зареєстрований син ОСОБА_2 ОСОБА_6 пізніше ОСОБА_5, а в 2015 році син ОСОБА_3 .

Окрім того свідки ствердили факт на який посилаються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві , що після смерті ОСОБА_4 його дружина заперечує проти користування та проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі про що вона сама неодноразово заявляла під час судового слідства та що ствердили і допитані в засіданні свідки, як заявлені нею самою так і свідки запрошені на вимогу протилежної сторони.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_22 зазначили, що квартирі дійсно залишились особисті речі ОСОБА_3 та окрім того зазначили, що ОСОБА_1 не давала ключі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від квартири та в разі коли ті намагалися зайти в подвір'я завжди був відпущений пес породи « німецька овчарка», який не допускав нікого до подвір'я будинку. Про зазначений факт і свідчать оглянуті в судовому засіданні матеріали звернення до органів поліції за захистом свого порушеного права ( а.с. 72-74).

Суд вважає, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі без поважних причин, а також що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 крім спірної квартири мають у власності інше житло. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у спірному приміщенні без поважних причин понад шість місяців. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені не були.

Отже всі наведені вище обставини у своїй сукупності дають підстави суду для відмови у задоволенні позовних вимог по первісному позову повністю.

Разом з наведеним вище суд вважає вимоги позивачів по зустрічній позовній заяві підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав .

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Зазначена стаття перегукується з нормами ч. 4 ст.9, ст.109 ЖК Української РСР де зазначено , що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Таким чином, право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі та на законі .

Відповідно до ст. 64, ст. 65 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання права користування квартирою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що вони вселилися до спірного помешкання, як члени сім'ї наймача ОСОБА_4 з його згоди. Наведені позивачами по зустрічній позовній заяві були належним чином доведені в судовому засіданні письмовими доказами. Судом встановлено, що вони не можуть користуватися та проживати у спірній квартирі після смерті батька, так як ОСОБА_1 не надає на це згоди та чинить перешкоди, що також було стверджено під час судового слідства.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх неповнолітніх дітей в квартирі, що фактично призвело до неможливості останніх користуватися та проживати у зазначеній квартирі, що не заперечувала в судовому засіданні сама ОСОБА_1

Щодо укладення ОСОБА_1 договору найму квартири АДРЕСА_1 та її посилань на те що ОСОБА_25 та ОСОБА_3 не беруть участі в утриманні квартири, то суд даючи оцінку цим твердженням вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_1 у такому випадку порушила норми ст.106 ЖК України, оскільки не отримала згоди всіх осіб, зареєстровані у спірній квартирі.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічний позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати в силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі по 551,20 грн.

Керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 16, 29 ЦК України , ст. 61-72,78 ЖК України , ст.ст. 3,10,11, 31,27, 60, 209, 214 - 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа: Бердичівське ЛВУМГ філії УМГ « Киїтрансгаз» ПАТ « Укртрансгаз» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа : орган опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області; Бердичівське ЛВУМГ філії УМГ « Киїтрансгаз» ПАТ « Укртрансгаз» про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою - задоволити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Зобов'язати ОСОБА_1 видати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 25 липня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун