АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2036/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г., Демченка В. А.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення у Звенигородському районі Черкаської області, про встановлення факту проживання в певному місці, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області, заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення у Звенигородському районі Черкаської області, про встановлення факту проживання в певному місці та просив встановити факт, що він з 1974 року по даний час проживає в с. Юрківка, Звенигородського району, Черкаської області.

Зазначав, що встановлення даного факту йому необхідно для звернення до Управління соціального захисту населення для отримання статусу особи, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС та проживає на забрудненій території.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року відмовлено у відкритті окремого провадження з тих підстав, що у виниклих правовідносинах вбачається спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Заявнику роз'яснено, що він має право звернення до суду за вирішенням спору в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що ніякого спору про право немає, а те, що він в майбутньому може звернутися за отриманням пільг, є лише встановленням факту.

Просив ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року скасувати, а матеріали повернути до Звенигородського районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає часткового задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про необхідність подачі позову та відмова у відкритті провадження на підставі ст. 256 ЦПК України є помилковим виходячи із наступного.

У цивільному процесі позов фізичної особи до суб'єкта владних повноважень не допускається, а в порядку адміністративного судочинства не встановлюються факти, що мають юридичне значення.

Тому висновок суду першої інстанції - "заявник має право звернутися до суду в порядку позовного провадження" суперечить вимогам процесуального закону.

При вирішенні даної заяви слід виходити із наступного.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 звернувся із заявою про встановлення факту проживання певний період (з 1974 року по даний час) в певному місці - село Юрківка Звенигородського району Черкаської області. Встановлення даного факту йому необхідне для отримання статусу потерпілого від аварії на ЧАЕС.

Таким чином, подавши заяву про встановлення факту, заявник в дійсності фактично встановлює собі в судовому порядку статус особи потерпілої від аварії на ЧАЕС, що в подальшому тягне за собою певні зобов'язання держави перед заявником, які передбачені ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються в судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 06 червня 1996 року «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України 20 січня 1997 року прийняв постанову №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 "Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", (пункт 12) передбачено, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розв'язуються комісіями обласних рад.

Згідно Положення «Про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» затверджене наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 р. N 187, комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці України) для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. В окремих випадках, у порядку оскарження попереднього рішення, Комісія розглядає справи громадян за їх особистим зверненням.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснив, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із змісту заяви та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що чинним законодавством передбачено інший, позасудовий порядок вирішення спору заявниці, який заявник не використав.

У випадку відмови ОСОБА_6 у надання статусу особи, яка постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС це буде свідчити про наявність спору про право, який повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а не окремого провадження у цивільному судочинстві.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді заяви не врахував вищевказані обставини, тому ухвала районного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд питання.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення у Звенигородському районі Черкаської області, про встановлення факту проживання в певному місці, скасувати, а справу направити на новий розгляд питання до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :