У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Широкова Вікторія Анатоліївна, про захист прав споживача та визнання п. 2.3.1 кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2007 року між ним і публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)укладено кредитний договір на суму 22 тис. доларів США на споживчі цілі та на 4 714 доларів США на оплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення 16 грудня 2027 року. Згідно із п. 2.3.1 укладеного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредитом. Вважає, що ця умова договору суперечить приписам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов та забезпечення балансу інтересів сторін договору, ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За таких обставин, просив задовольнити позов.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства привирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що ОСОБА_4 не доведено обставин, за наявності яких законом передбачено визнання договору чи його частини недійсними. Сторони підписавши спірний договір досягли згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору, в тому числі, і тих, що передбачені п. 2.3.1 зазначеного кредитного договору.

Такі висновки судів також узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 та яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик