Номер провадження: 22-ц/785/6742/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

При секретарі: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з аліментів та пені, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016р. ОСОБА_3 звернулась в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_2 у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 6 737,37 грн. та неустойку у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить грошову суму в розмірі 7 950,15 грн.

Зазначала, що рішенням Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2012р. стягнуто з відповідача на її користь на утримання дочок: Катерини, 23.06.1997р. н. та ОСОБА_4, 31.10.2003р. н., у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття старшої доньки, тобто до 23.06.2015р., а потім в розмірі ? частини до повноліття молодшої доньки.

Вважає, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, чим допустив заборгованість в сумі 5 780,87 грн., а тому на підставі ст. 196 СК України повинен нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у виді неустойки (пені), яка за період з грудня 2015р. по червень 2016р. складає 7 850,15 грн.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2016р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 950,15 грн. та в дохід держави судовий збір на суму 551,20 грн.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 950,15 грн, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, та наявності підстав для відповідальності платника аліментів у вигляді неустойки (пені) за прострочення їх сплати, оскільки заборгованість виникла у звязку з тим, що державний виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження по стягненню аліментів, допустив помилку.

Також вказував на те, що він не ухилявся від сплати аліментів, оскільки постійно намагався вносити кошти наперед, тому існування переплати щодо сплати аліментів є звичайною справою і після отримання розрахунку від державного виконавця станом на 01.12.2015р. у нього не було підстав вважати, що в розрахунку припущено помилку.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про розгляд справи у ії відсутності. Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності не зявившихся осіб на підставі ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2012р. відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на корить позивачки на утримання дочок: Катерини, 23.06.1997р. н. та ОСОБА_4, 31.10.2003р. н., у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття старшої доньки, тобто до 23.06.2015р., а потім в розмірі ? частини до повноліття молодшої доньки.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем 09.06.2016р., заборгованість ОСОБА_2 по аліментах перед позивачкою станом на 31.05.2016р. складає 5 780,87 грн., а/с. 7.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що заборгованість сталася з вини відповідача, оскільки він знав про наявність в нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 8 781,22 грн, та за умов того, що він сплачував аліменти в розмірі не більшому, а ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - суд дійшов висновку, що він розумів, що розрахунок станом на 01.12.2015р., згідно якого його повідомили, що переплата по аліментам склала 6 526,67 грн. є помилковим та безпідставно залишив своїх дітей без матеріальної підтримки на сім місяців.

Проте такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача в простроченні сплати аліментів, колегія суддів вважає, що такі доводи є переконливими з огляду на наступне.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, виконаного державним виконавцем та затвердженого В.О. начальника відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 01.12.2015р. встановлено розмір переплати боржника ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.12.2015р. у розмірі 6 526,67 грн., а/с. 19.

Згідно листа начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області №03-19733 від 22.07.2016р. убачається, що 09.06.2016р. зроблено перерахунок розрахунків заборгованості та виявлено, що в розрахунку заборгованості від 27.07.2014р. допущено помилку, а саме: не враховано попередню заборгованість у сумі 8 781,22 грн., тому в подальшому в інших розрахунках заборгованості виходила переплата.

Згідно розрахунку заборгованості від 09.06.2016р., який складено помісячно з урахуванням всіх наявних квитанцій, заборгованість станом на 31.05.2016р. складає 5 780,87 грн.

21.07.2016р. ОСОБА_2 надано квитанцію від 21.07.2016р. на суму 8 000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості від 22.07.2016р. заборгованість по липень 2016р. відсутня, а/с. 20.

Отже, матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач систематично та наперед сплачував аліменти на дітей, а дізнавшись у грудні 2015р. від державного виконавця, що в нього є переплата аліментів на суму 6 526,67 грн., у подальшому їх не сплачував.

Після предявлення зазначеного позову відповідач, дізнавшись, що висновок державного виконавця про наявність у нього переплати по аліментам є помилковим та, що в нього є заборгованість, від добровільно її погасив.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів й тому його вини у виникненні заборгованості немає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції також виходив з того, що на запитання головуючого відповідач повідомив суд про те, що дійсно він знав, що в нього раніше була заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8 781,22 грн.

Однак цей висновок суду ще не свідчить, що заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2015р. по червень 2016р., за яким судом стягнуто пеню, виникла саме з вини відповідача, а крім того, ці пояснення відповідача не можуть бути використані як доказ, оскільки за положеннями ст. 62 ЦПК України відповідач по цим обставинам не був допитаний як свідок.

Більш того, за доводами апеляційної скарги відповідача він таких пояснень у судовому засіданні не давав.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2015р. по червень 2016р. виникла з вини відповідача ґрунтується на припущеннях, що за правилами ч.4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

З огляду на викладене, рішення суду в частині стягнення з відповідача пені за прострочення аліментів у розмірі 7 950,15 грн. та судового збору у сумі 551,20 грн. на підставі п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 3013-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 950,15 грн. та судового збору на користь держави у розмірі 551,20 грн. скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_4

ОСОБА_5