Справа № 605/232/16-ц
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"27" квітня 2016 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Ігнатова Г.В., перевіривши дотримання вимог ст. ст. 118-120 ЦПК України у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продовження стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ :

27.04.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продовження стягнення аліментів

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, тому вивчивши зміст вказаної заяви, вважаю за потрібне запропонувати позивачу ОСОБА_1 привести позовну заяву про стягнення моральної шкоди у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

Постановою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 визначено, що при застосуванні у судовій практиці норм ЦПК України, суди повинні дотримуватися прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Оскільки пред`явлення позову - це процесуальна дія, яка здійснюється у порядку встановленому ЦПК України, справи позовного провадження повинні розглядатися судом на підставі поданої позивачем позовної заяви, яка повинна за формою та змістом відповідати закону.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Предявлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона не відповідає вимогам пункт 5 частини 2 статті 119 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає викладення в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, при цьому, порушене, невизнане або оспорюване субєктивне право, свободи чи інтереси, які зазначені позивачем у прохальній частині позову, повинні бути обґрунтовані обставинами, які є юридичними фактами, що в сукупності складають зміст позову. Хоча стаття 119 ЦПК України не вимагає від позивача обовязкового зазначення правової підстави позову, тобто вказівки на норму права, яка регулює спірні правовідносини, тим не менш позивач повинен в обґрунтування своїх вимог посилатися на те право, захисту якого він вимагає. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини.

Стаття 119 ЦПК України, також передбачає, що позовна заява повинна містити: зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування та інші вимоги встановлені законом.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_4 народився 15.03.1998 року, тобто на момент подання позовної заяви до суду (27.04.2015 року) він є неповнолітнім, в своїй заяві позивачка просить суд продовжити стягувати аліменти на утримання онука (не посилаючись на жодну норму закону).

Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України право на утримання в звязку з продовженням навчання мають тільки повнолітні діти.

Також, в позовній заяві не зазначено на підставі якої норми закону позивачка просить суд стягнути з відповідачів заборгованість по аліментам з 2003 року , при цьому не зазначаючи з якого переіоду виникла заборгованість по аліментах у кожного із відповідачів та в якій конкретній сумі наявна заборгованість по аліментах. Слід зауважити, позивачу, право стягнення заборгованості зі сплати аліментів, сума яких повинна бути підтверджена органами ДВС. Проте позивачкою не вказано чи зверталася вона із відповідним виконавчим листом до Державної виконавчої служби за місцем реєстрації батька дитини, як то передбачено Законом України «Про виконавче провадження», чи відкрито виконавче провадження, чи обліковується заборгованість з аліментів за вказаним виконавчим листом.

Позивач прохає суд стягнути заборгованість по аліментам з 2003 року, однак не повно вказує обставини на обґрунтування зазначеної вимоги, не вказує та не зазначає доказів на їх підтвердження, зокрема обставин неможливості продовження стягування вказаних аліментів відділом ДВС, при тому, що останніх до участі у розгляді справи позивачем не залучено.

Згідно зі ст. 180,183,184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, розмір аліментів на утримання дитини може бути встановлений у частці від заробітку та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином позовні вимоги є суду не зрозумілими та не конкретними.

Слід, зазначити, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору позивачі, що звертаються із позовами про стягнення аліментів, зі всіх інших позовів майнового характеру справляється судовий збір.

З огляду на матеріали справи, надані Вами як додатки до позову, судом встановлено, що рішенням Підгаєцького районного суду від 08 травня 2013 року на Вашу користь стягнуто аліменти з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, тому вважати відповідний позов, таким за подання якого Ви як позивач звільнені від сплати судового збору, не має правових підстав.

Також позивачем не повно викладено позовну вимогу, оскільки позивач прохає продовжити стягнути з відповідачів аліменти, однак не вказує на чию корить її слід стягнути. Таким чином, позивачу слід уточнити позовні вимоги та виготовити нову уточнену заяву разом з її копією.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і120 ЦПК України, постановлює ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 119-121,208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продовження стягнення аліментів залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправлення зазначених недоліків позовної заяви - п'ять днів з дня отримання представником позивача копії ухвали.

Роз'яснити, що у разі не виконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя: підпис ОСОБА_5