Справа № 487/1666/16-ц
Провадження № 2/487/1266/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

при секретарі судового засідання - Каламурза О.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, понесених у зв'язку з укладенням недійсного правочину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 23500 доларів США, в гривневому еквіваленті; стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 13894 гривні, з них: 1740 гривень судових витрат, 6000 гривень моральної шкоди, 2500 гривень витрат на правову допомогу, 3654 гривні судового збору, стягнутих з нього на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 року по справі № 487/8915/14-ц та додаткового рішення від 25.06.2015 року; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь витрати на правову допомогу, посилаючись на те, що 31.08.2010 року він придбав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_4 за 23500 доларів США. 22.03.2011 року він продав дану квартиру ОСОБА_6 Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2012 року визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлого 27.04.2010 року, визнано недійсними: договір купівлі-продажу даної квартири, укладений 26.08.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4; договір купівлі-продажу, укладений 31.08.2010 року між ОСОБА_4 та ним (ОСОБА_3А.); договір купівлі-продажу, укладений 22.03.2011 року між ним (ОСОБА_3А.) та ОСОБА_6 Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2012 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2012 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 31.08.2010 року між ОСОБА_4 та ним (ОСОБА_3А.), визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, укладеного 22.03.2011 року між ним (ОСОБА_3А.) та ОСОБА_6 і в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного 31.08.2010 року між ОСОБА_4 та ним (ОСОБА_3А.) та про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї ж квартири, укладеного 22.03.2011 року між ним (ОСОБА_3А.) та ОСОБА_6 Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015 року та додатковим рішенням від 25.06.2015 року стягнуто з нього (ОСОБА_3А.) на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 577581 гривень 21 копійку, з яких: 575841,21 гривні сплачених за договором купівлі-продажу спірної квартири, 1700 гривень судового збору та 40 гривень ІТЗ, стягнутих з ОСОБА_6 за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2012 року, стягнуто з нього (ОСОБА_3А.) на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 моральну шкоду по 3000 гривень на кожного, стягнуто з нього (ОСОБА_3А.) на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 витрати на правову допомогу по 1250 гривень на кожного, стягнуто з нього (ОСОБА_3А.) у дохід держави судовий збір у розмірі 3654 гривні. Таким чином, з моменту вступу вище вказаного рішення суду в силу, кошти, передані ним ОСОБА_4 є такими, що передані йому без достатньої правової підстави. ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.190 КК України на підстві вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2012 року, злочинні дії ОСОБА_5 стали підставою для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 09.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, недійсним та витребування вказаної квартири у ОСОБА_6, як у добросовісного набувача, а згодом стягнення з нього як з добросовісного набувача коштів, сплачених йому ОСОБА_6 за спірну квартиру та інших матеріальних збитків.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що у діях ОСОБА_4 немає злочинних дій.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заперечення на позовну заяву, у якому посилався на те, що він є неналежним відповідачем по справі, так як позивач ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що саме ним (ОСОБА_5А.) порушені права позивача.

Заслухавши пояснення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

31.08.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі № 1679 (а.с.37-39).

ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_3 23500 доларів США за квартиру АДРЕСА_5, про що свідчить ксерокопія розписки від 31.08.2010 року (а.а.40).

22.03.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі № 781 (а.с.45-46).

Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2012 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_5, було визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом (а.с.47-52).

25.06.2013 року при здійсненні виконавчих дій спірна квартира була вилучена у ОСОБА_6 та передана іншому власнику.

Судом також встановлено, що спірна квартира до придбання її у власність ОСОБА_3 у ОСОБА_4 декілька разів перепродувалась, підстави її вибуття від добросовісного набувача були предметом судового розгляду (а.с.47-52).

Згідно ч.1 ст.661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

На підставі вищезазначеного, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 23500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2016 року, еквівалентно 610295 гривень, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Згідно ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що позивачем було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, пов'язаних із складанням позовної заяви, участю у судових засіданнях, що підтверджено актом виконаних робіт від 22.07.2016 року.

Представник позивача ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджено ксерокопією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 668, виданого на підставі рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 09.04.2011 року.

Згідно пунктів 47 та 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З огляду на викладене, у зв'язку із належним документальним підтвердженням витрат на правову допомогу, наданих особою, яка є фахівцем у галузі права, та пов'язаних із складанням позовної заяви, вказані витрати, згідно ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача.

Крім того, з відповідача ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6102,95 гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_5 порушив його права та своїми діями завдав йому моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 209, 212 216, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, понесених у зв'язку з укладенням недійсного правочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 23500 (двадцять три тисячі п'ятсот) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.09.2016 року, еквіваленктно 610295 (шістсот десять тисяч двісті дев'яносто п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу в розмірі 4400 (чотири тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 6102 (шість тисяч сто дві) гривні 95 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі неподання особами, які беруть участь у справі, апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко