Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/444/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 59 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області про відшкодування вартості втраченого майна

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, вимоги якого неодноразово уточнювала та остаточно просила стягнути із Малокозарської сільської ради 25510,00 грн., сплачених в рахунок вартості за приміщення дитячого садка. В обґрунтування вимог зазначила, що 26 липня 2000 року між нею та СВК «Полісся» строком на 10 років було укладено договір оренди приміщення дитячого садка по вул.Центральній,18 в с.Мала Козара Романівського району із послідуючим викупом за рахунок коштів, які сплачені в якості орендної плати. Після внесення всієї суми оренди 25.11.2008 року було підписано акт прийому-передачі зазначеного приміщення, чим позивачка прийняла його у власність, проте у встановленому законом порядку право власності на приміщення дитячого садка не оформила. 26.05.2011 року рішенням сесії Малокозарської сільської ради Романівського району спірне приміщення передано у комунальну власність територіальної громади сіл ОСОБА_3, Олександрівка, Пилипо-Кошара Романівського району. Оскільки в добровільному порядку Малокозарська сільська рада кошти, внесені відповідно до договору оренди, повертати не хоче, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2016 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, 26 липня 2000 року між ОСОБА_1 та СВК «Полісся» було укладено договір оренди приміщення дитячого садка по вул.Центральній,18 в с. Мала Козара Романівського району строком на 10 років. Орендна плата становила 1000 грн. на рік (а.с.5).

20.10.2008 року ухвалою Господарського суду Житомирської області порушено провадження у справі про банкрутство СВК «Полісся» (а.с.88).

Відповідно до постанови Господарського суду Житомирської області від 04.11.2008 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Полісся» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено арбітражного керуючого (а.с.89).

Ліквідатор СВК „Полісся листом від 29.05.2009 року повідомив Назарук про припинення дії договору оренди та перехід приміщення дитячого садка у власність Малокозарської сільської ради відповідно до вимог ст.26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції, що діяла на той час), згідно якої усі види майнових активів банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку (а.с.86).

Рішенням 7 сесії Малокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області від 26.05.2011 року №38 приміщення дитячого садка по вул.Центральній, 18 в с.Мала Козара передано у комунальну власність територіальної громади сіл ОСОБА_3, Олександрівка, Пилипо-Кошара Романівського району (а.с.8).

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того, що відповідачем не порушувались права позивачки, а відтак відсутні правові підстави для задоволення її позову.

Такий висновок є правильним, узгоджується із нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та доказами, наявними у матеріалах справи.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є власником спірного приміщення, яке було примусово відчужене на користь Малокозарівської сільської ради, а відтак остання на підставі ч.3 ст.321 ЦК України має обовязок по відшкодуванню вартості втраченого майна, а саме коштів, які сплачені за договором оренди від 20.07.2000 року.

Дійсно, частиною 3 статті 321 ЦК України передбачені певні гарантії непорушності права власності особи, зокрема, шляхом попереднього та повного відшкодування вартості обєктів права власності при їх примусовому відчуженні.

Проте, дана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на наступне.

Так, рішенням Романівського районного суду Житомирської області, залишеним без змін судами апеляційної і касаційної інстанцій, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права власності на приміщення дитячого садка по вул.Центральній, 18 в с.Мала Козара, а також зобовязано її звільнити приміщення дитячого садка і не чинити перешкод сільській раді у користуванні даним приміщенням. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 в контексті положень ч.1 ст.328, ч.4 ст.334 ЦК України не набула права власності на спірне приміщення. Посилання в договорі оренди на згоду орендаря викупити приміщення, що орендується, рішення засновників кооперативу „Полісся від 25.11.2008 року про передання у власність ОСОБА_1 приміщення та акт прийому-передачі від 25.11.2008 року цього приміщення не є правовстановлюючими документами, які свідчать про набуття особою права власності (а.с.43-48). Крім того, такі дії засновників СВК „Полісся у будь-якому випадку не створюють жодних правових наслідків, оскільки відповідно до ухвали Господарського суду Житомирської області від 20.10.2008 року посадовим особам та власникам СВК „Полісся було заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного підприємству майна (а.с.88).

Оскільки позивачка не є власником спірного нерухомого майна, а Малокозарська сільська рада, передавши це майно у комунальну власність територіальної громади, діяла в межах закону та наданих їй повноважень, тому права позивачки не порушені, а відтак не підлягають захисту в обраний нею спосіб.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що договірні відносини склалися між ОСОБА_1 та СВК «Полісся». У період з 2000 по 2008 роки позивачка на виконання вимог договору оренди перераховувала кошти на розрахунковий рахунок СВК «Полісся» та фермерського господарства „Урожай-07, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.11-17). Таким чином отримувачем та власником коштів, які просить стягнути ОСОБА_1, є СВК «Полісся» та ФГ „Урожай-07.

Отже, Малокозарська сільська рада Романівського району не була стороною за договором оренди, ніяких коштів від ОСОБА_1 не отримувала, а відтак будь-яких зобовязань майнового характеру перед нею не має.

З огляду на наведене, рішення суду 1-інстанції постановлено із дотриманням норм цивільного матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: