Справа № 635/2315/16-ц
Провадження по справі №2/635/2486/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Сайко А.О., Супрун Я.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 12 липня 1998 року позичив відповідачеві 4000 долари США, які останній зобов"язався повернути до 01 вересня 1998 року. До теперішнього часу відповідач свої зобов"язання за договором не виконав. Тому просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 4000 долари США, що станом на 29.02.2016 року еквівалентно 108240 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 55202 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2016 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2016 року зазначене рішення суду було скасоване і справу було призначено до розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Надав суду пояснення аналогічні викладеним в позові. Також зазначив, що не звертався раніш до суду, оскільки відповідач за місцем реєстрації не мешкає, а адреса місця його фактичного проживання йому невідома.

Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і не заперечував того, що ОСОБА_3 дійсно у 1998 році отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США. Але просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України (в редакції 2014 року) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності з вимогами ст.1050 ЦК України Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні вимоги закріплені в статтях 374-376 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем.

Як встановлено у судовому засіданні відповідач 12 липня 1998 року позичив у позивача 4000 доларів США, які зобов"язавсі повернути до 01 вересня 1998 року. про що видав позивачеві відповідну розписку (а.с.3).

Також у судовому засіданні встановлено, що до теперішнього часу відповідач позивачеві позичені кошти не повернув, що не оспорюється сторонами, чим порушив умови договору позики.

У той же час судом не беруться до уваги доводи позивача стосовно того, що він своєчасно не звернувся до суду через те, що намагався власними силами повернути борг, до того ж не знав адресу фактичного місця проживання відповідача.

У відповідності з вимогами ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як встановлено у судовому засіданні відповідач з 09 грудня 1988 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації не змінював (а.с.33).

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він з 01 вересня 1998 року по день звернення до суду за захистом своїх порушених прав, вчиняв будь-які дії, направлені на належне виконання відповідачем зобов"язання.

Статтею 256 ЦК України (в редакції 2014 року) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з вимогами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності зі ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 263 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності зупиняється:

1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила);

2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом;

3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини;

4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Згідно з вимогами ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналогічні вимоги закріплені в статтях 71-85 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Позивач дізнався про порушення свого права на отримання від відповідача боргу 01 вересня 1998 року і саме з цього часу починає свій перебіг позовної давності за спірними правовідносинами.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності, а за таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.257, 260-267, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України (в редакції 2014 року), ст.ст.71-85, 374-376 ЦК України (в редакції 1963 року), керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовити, у зв"язку з пропуском строків позовної давності.

Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, пыд час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л.Панас