Справа № 750/8544/15-ц Провадження № 22-ц/795/2070/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута Л. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:представника позивача Хропатої О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором №2403/0308/45-004-Z-1 від 07 березня 2008 року, а саме: на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належав іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченому 07 березня 2008 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. зареєстрованому в реєстрі за №2463, та в Державному реєстрі правочинів за №2744814 від 07 березня 2008 року і має загальної площі 62,10 кв.м., житлової площі 29,90 кв.м., та складається з двох кімнат, в придатному для житла стані; та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Дельта Банк» просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт вважає, що суд, постановляючи рішення про відмову у позові надав можливість відповідачу уникнути виконання взятих на себе обов'язків, за рахунок заставного майна, надав можливість боржнику нехтувати своїми обов'язками, і в подальшому уникати виконання в'язких на себе зобов'язань за договором іпотеки.

Апелянт зазначає, що згідно п.12 договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя застосовується один з нижченаведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: рішення суду; виконавчий напис нотаріуса; безспірний порядок. Тобто іпотекодержатель виходячи з власних інтересів обирає на власний розсуд один з наведених способів захисту своїх інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не реалізував визначеного законом та передбаченого договором способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання. Порядок же реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №2402/0308/45-004 від 07 лютого 2008 року. Згідно з умовами даного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 48000 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 07 лютого 2008 року по 07 грудня 2032 рік включно (а.с.6-13).

Згідно Договору про внесення змін та доповнень №1 від 17 червня 2010 року, сторони внесли зміни та доповнення до діючого кредитного договору, якими визначили розмір строкової заборгованості та розмір процентної ставки: 11,9% річних за період від дати укладання договору до 17 червня 2010 року; 7% річних за користування кредитом за період з 18 червня 2010 року по 09 травня 2011 року; 10% річних за період користування кредитом з 10 травня 2011 року по 09 травня 2012 року; 13,10% річних за період користування кредитом з 10 травня 2012 року по 07 грудня 2032 року та шляхом внесення змін до п.3.1.1. договору, встановили ануїтетний платіж в розмірі 353,44 доларів США у чітко встановлений договором термін 10 числа кожного місяця, а починаючи з 10 червня 2011 року ануїтетний платіж встановлено в розмірі 444,83 доларів США та з 10 червня 2012 року - 544,99 доларів США (а.с.24-27).

Банк свої зобов'язання за договором кредитної лінії виконав повністю, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені Договором кредитної лінії.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.).

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між первісним кредитором та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір №2403/0308/45-004Z-1 від 07 березня 2008 року реєстраційний №2468, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., з передачею в іпотеку двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29-32).

Умовами п.12.3.1 даного договору іпотеки визначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя,укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотеко держателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки (а.с.31).

Згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок же реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст.335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п.38, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 квітня 2012 року, у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року.

Оскільки за матеріалами справи згода іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань відсутня, у задоволенні позову про визнання права власності судом відмовлено правомірно.

З врахуванням наведеного вище, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання представника ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі на те, що рішення суду дозволяє відповідачу уникнути виконання взятих на себе обов'язків, а банківську установу позбавляє права на судовий захист, яке є безпідставним, оскільки відповідно до положень ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанцій.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: