АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1870/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2505/16Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» звернулася до суду з вказаним позовом.

Вказувала, що внаслідок ДТП, яке мало місце 20.09.2013 року на а/д Київ-Харків-Довжанський в м. Хорол було пошкоджено застрахований автомобіль НОМЕР_1 автомобілем Опель д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, відповідальність якого застрахована ВАТ НАСК «Оранта».

Оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 73097,03 грн., то у відповідності до положень ст. 27 ЗУ «Про страхування» до нього перейшло право вимоги до винної особи ОСОБА_2, який, з урахуванням розміру ліміту відповідальності його страхової компанії та франшизи, повинен сплатити перевищуючу ліміт відповідальності суму 23607,03 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Альфа страхування», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову, проігнорував положення ст. 27 ЗУ «Про страхування», натомість прийшов до помилкового висновку, що позивач не має права на судовий захист внаслідок пред'явлення позову в порядку регресу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2013 року на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський в м. Хорол Полтавської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Сканія» д.н.з. НОМЕР_3, який є предметом договору страхування від 17.04.2013 р. між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» та автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16.12.2013 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 286 ч.1 КК України та засуджено до штрафу в сумі 3400 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Вказаний вирок суду набрав законної сили 27.02.2014 року.

Внаслідок ДТП застрахований автомобіль НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження.

Проведеним експертним автотоварознавчим дослідженням №2519 від 27.09.2013 року визначено ринкову вартість пошкодженого автомобіля - 298310,5 грн. та вартість відновлювального ремонту в розмірі 93808,79 грн.

На підставі вказаного дослідження, позивачем 18.12.2014 року складено страховий акт на суму 73097,03 грн. (процент виплати за умовами договору складає 80 відсотків).

У відповідності до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на суму 73097 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30642 від 29.12.2014 року.

Оскільки відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта», ПрАТ «СК «Альфа страхування» просило у відповідності до ст. 1194 ЦК України стягнути з відповідача, як з винної особи, 23607,03 грн., що складає різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром ліміту відповідальності ВАТ НАСК «Оранта» мінус франшиза (73097,03 грн.- (50000 - 510).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що позивач помилково ототожнив поняття «регрес» та «суброгація», оскільки в тексті його позовної заяви міститься посилання на ст. 1191 ЦК України, а сам позов названий як «відшкодування шкоди в порядку регресу», а відтак пред'явив позов незаконно, тому в нього відсутнє суб'єктивне право про захист якого він просить в своєму позові.

Крім того, суд критично віднісся до встановленого в автотоварознавчому дослідженні розміру матеріальних збитків та прийшов до висновку, що дане дослідження було здійснено з порушенням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Так, експертом не було забезпечено виклику зацікавлених осіб, при визначені ринкової вартості окремої складової частини КТС, не було враховано коефіцієнту фізичного зносу, який застосовується до транспортних засобів, строк експлуатації яких перевищує п'ять років.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суд з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ст. 130 ЦПК у разі проведення попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то під час підготовки справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, та з'ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК).

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як страховик, який виплатив ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, пред'явив особі, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки, вимоги про відшкодування цих витрат.

При цьому, свої вимоги страхова компанія обґрунтувала положеннями ст.27 ЗУ «Про страхування», згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Те, що в тексті самої позовної заяви позивач процитував і положення статей 1187, 1191, 1194 ЦК України само по собі не свідчить про відсутність в нього права на судовий захист внаслідок невірного способу захисту.

При цьому, суд вибірково звернув увагу лише на посилання позивача на ст.1191 ЦК України, при тому, що в тексті позовної заяви страхова компанія зазначала і положення ст. 27 ЗУ «Про страхування», якими і обґрунтовувала свої вимоги.

У відповідності до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, за своєю правовою природою суброгація - це перехід права вимоги страховика до особи, відповідальної за завдані збитки, внаслідок виплати страхового відшкодування, по своїй суті вона є однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні, що передбачені у статті 512 ЦК України, - заміни внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою, в даному випадку - страховиком. Натомість при регресних правовідносинах не відбувається заміни сторони, а фактично виникає нове зобов'язання.

Крім зазначеного, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача та третьої особи щодо недотримання експертом при проведенні автотоварознавчого дослідження вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», позаяк останніми не надано жодних доказів щодо порушення їх прав при проведенні даного дослідження .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при визначені ринкової вартості транспортного засобу - автомобіля Сканія, експертом відповідно до вимог Методики визначались складові, які впливають на таку вартість. Зокрема, складова Гк - як процент корегування середньоринкової вартості за пробігом, складова Д3 - як процент додаткового збільшення чи зменшення ринкової вартості в залежності від обслуговування, експлуатації та зберігання автомобіля, складова Сдод - як додаткове збільшення чи зменшення ринкової вартості КТС в залежності від комплектності транспортного засобу, наявних пошкоджень, відновлення і оновлення його складових.

Наведене свідчить про помилковість висновків суду щодо порушення експертом вимог п.7.36 Методики внаслідок неврахування коефіцієнту фізичного зносу. При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що наведений пункт регулює визначення ринкової вартості саме окремих пошкоджених складових частин автомобіля, а не самого транспортного засобу, ринкова вартість якого визначається за іншою формулою.

Між тим, на зазначені вимоги закону суд першої інстанції належної уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, і, вірно процитувавши в рішенні роз'яснення Верховного суду України щодо спорів про відшкодування збитків в порядку суброгації, прийшов до помилкового висновку про відсутність у позивача права на відшкодування збитків в межах фактичних витрат.

За вказаних обставин судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи підстави, якими позивач обґрунтував заявлені вимоги та беручи до уваги фактичні обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини підлягають урегулюванню положеннями ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, оскільки випливають з права страховика на суброгацію.

Крім того,за змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Беручи до уваги те, що страховою компанією за місцем проживання відповідача направлялась вимога про добровільне відшкодування збитків, завданих виплатою страхувальнику страхового відшкодування, яка залишились без реагування, у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про примусове стягнення такого відшкодування.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які в даному випадку складаються з сплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1218 грн. та судового збору за подачу апеляційної скарги на суму 1339,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року скасувати, ухваливши нове.

Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" до ОСОБА_2, третя особа публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" 23697,03 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" судовий збір сплачений при подачі позову в сумі 1218 грн. та судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 1339,80 грн., а всього 2557,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :