АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/374/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Астахова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В. Поліщук Н.В.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про визнання права власності у порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_3, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4 У встановлені законом строки позивач подала до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 липня 2004 року. Проте, до складу спадщини не входила квартира АДРЕСА_1 15 листопада 1996 року позивач та її покійна мати ОСОБА_4 уклали з ОСОБА_2 договір дарування зазначеної квартири, яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 жовтня 1996 року, виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва згідно з розпорядженням №1170-п, та зареєстрованого в Київському МБТІ 14.10.1996 р. під №2220.Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року зазначений договір дарування квартири від 15 листопада 1996 року визнаний недійсним внаслідок помилки в правовій природі правочину та правах і обов'язках сторін договору. Цим же рішенням скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 Після набрання законної сили вказаного судового рішення - 31 липня 2015 року, позивач вважає, що відкрилась спадщина на 1/2 частину зазначеної квартири, яка належала до укладення договору дарування від 15 листопада 1996 року її покійній матері.02 жовтня 2015 року уповноваженим представником позивача було подано до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини зазначеної квартири разом з усіма наявними у позивача документами. Нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було винесено постанову від 02 жовтня 2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з огляду на викладене просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи та не підтверджуються доказами, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог. Зазначав, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За таких обставин отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру та провести державну реєстрацію права власності за померлою ОСОБА_4 відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі судового рішення від 20.07.2015 року неможливо.

У судове засідання сторони не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення такого, оскільки державна реєстрація права власності на спірну частину зазначеної квартири за ОСОБА_2 не скасована.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 жовтня 1996 року виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у рівних частках.

15 листопада 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подарували, а ОСОБА_2 прийняв у дар зазначену квартиру. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

За даними довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 15.09.2015 року № 30385 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року договір дарування квартира АДРЕСА_1, від 15 листопада 1996 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 4636 визнано недійсним. Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру здійснену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 21 серпня 2003 року, записаного у реєстрову книгу за № 1413-213 за реєстровим № 2220. Вказане судове рішення станом на 31 липня 2015 набрало законної сили.

02 жовтня 2015 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4

Постановою від 02 жовтня 2015 року нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2015 року за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 р. виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло, а інша 1/2 частини зареєстрована у встановленому законом порядку на праві власності за ОСОБА_2

Вказана державна реєстрація за ОСОБА_2 не скасована.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Судом встановлено, що після скасування заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року договору дарування квартира АДРЕСА_1, від 15 листопада 1996 року, відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_4 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, є її дочка, позивач по справі ОСОБА_1, яка на час смерті спадкодавця та по теперішній час проживала у квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлена можливості реалізувати право на спадкування спірного майна, оскільки державна реєстрації речових прав на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 здійснена в Київському МБТІ 21 серпня 2003 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, скасовано дану реєстрацію за ОСОБА_2, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року, а відтак - правовстановлюючі документи щодо належності спірного майна спадкодавцеві - ОСОБА_4 відсутні. За таких обставин, зареєструвати таке право за померлим відповідно до норм чинного законодавства України є не надається можливим.

Постановою від 02 жовтня 2015 року нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності спірного майна спадкодавцеві.

Винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку

З урахуванням викладеного, ненадання нотаріусу позивачем правовстановлюючих документів щодо належності спірного майна спадкодавцеві,позбавляє його можливості видати спадкоємцеві ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, проте не позбавляє позивача права на спадщину. Оскільки сумнівів того, що 1/2 частина спірної квартири належала спадкодавцеві - ОСОБА_4 немає, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Протилежний висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є помилковим.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 постановлено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_3, задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року скасувати та постановити нове рішення наступного змісту.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді