АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/8010/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Піхур О.В.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.07.2015р., ухваленому у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 220 ЦПК України щодо позовних вимог: визнати, що відповідно до ст. 612-613 ЦК України відносно кредитного договору № Ф-1 від 04.01.2008 року, який був укладений між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 настала подія прострочення кредитора в особі ПАТ «АКПІБ» з дати укладання договору відступлення прав вимоги № б/н від 17.12.2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи»; визнати, що відповідно ст.ст. 612-613 ЦК України відносно кредитного договору № Ф-1 від 04.01.2008 року, який був укладений між ПАТ «АКПІБ» та заявником ОСОБА_1 відсутнє прострочення боржника в особі ОСОБА_1 з дати укладання договору відступлення прав вимоги № б/н від 17.12.2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Зазначав, що ці позовні вимоги не знайшли своє відображення в рішенні суду, не дивлячись на те, що в мотивувальній частині рішення суд встановив юридичний факт необхідний для прийняття рішення, а саме, що договір про відступлення права вимоги було укладено між сторонами, а оскільки позивач не є однією зі сторін у договорі, не маючи іншого способу звернувся до суду.

Посилаючись на вищевказані обставини просив заяву про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 220 ЦПК України задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2016 року в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви у повному обсязі, посилаючись на її необґрунтованість, порушення вимог цивільно-процесуального закону.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК Українисуд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі»додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, положенням зазначеної статті ЦПК Українивизначено вичерпний перелік підстав, за яких судом може бути ухвалено додаткове рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом першої інстанції в ході розгляду даної справи було вирішено усі позовні вимоги, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, а тому підстав для ухвалення додаткового рішення не вбачається.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідно до обставин справи підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 317, 220 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді