П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючогоЛященко Н.П.,
суддів:Гуменюка В.І.,Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,
Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про зобов'язання вчинити певні дії за заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що з метою забезпечення житлом неповнолітньої дочки ОСОБА_1., 2001 року народження, між його дружиною ОСОБА_2. (інвестор) та ТОВ «Компанія з правління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» (далі - Компанія) було укладено інвестиційний договір від 12 березня 2015 року щодо інвестиційної участі інвестора у будівництві об'єкта нерухомості.

Відповідно до пункту 5.2 інвестиційного договору розмір інвестиційного внеску в сумі 2 529 394 грн підлягав сплаті інвестором у строк до 25 березня 2015 року.

Для акумулювання коштів на придбання житла позивач уклав із ПАТ «Банк «Київська Русь» договір банківського рахунку від 10 березня 2015 року та відкрив поточний банківський рахунок № НОМЕР_1, на який перераховано кошти в обсязі, достатньому для виконання фінансових зобов'язань інвестором перед Компанією.

ОСОБА_1. зазначив, що на виконання умов інвестиційного договору подав до банку платіжне доручення від 13 березня 2015 року для перерахування з поточного рахунку частини суми інвестиційного внеску в розмірі 1,25 млн. грн на користь Компанії, яке банк виконав 13 березня 2015 року, та платіжне доручення від 19 березня 2015 року для перерахування з поточного рахунку коштів у сумі 1 279 394 грн на користь Компанії. Платіжне доручення від 19 березня 2015 року було подано в першій половині дня (операційний час банку), однак цього дня його виконано не було, чим порушено умови договору банківського рахунку щодо своєчасного здійснення розрахункових операцій (підпункт 2.3.2 пункту 2.3), прийняття розрахункових документів, поданих клієнтом до банку протягом операційного часу, та виконання їх у день надходження (пункт 3.5).

Оскільки відповідач, порушивши умови договору, не перерахував кошти за платіжним дорученням від 19 березня 2015 року на суму 1 279 394 грн, позивач просив зобов'язати відповідача переказати кошти з його поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок Компанії.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду м. Києва від 12 липня 2015 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1. задоволено: зобов'язано ПАТ «Банк «Київська Русь» переказати кошти у розмірі 1 279 394 грн з поточного рахунку ОСОБА_1. № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» № НОМЕР_2 у філії AT «Укрексімбанк»; стягнуто із ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1. судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 липня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Київська Русь» відхилено та залишено без змін рішення судів апеляційної та першої інстанції у нескасованій частині.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ПАТ «Банк «Київська Русь» порушує питання про скасування ухвали суду касаційної інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ «Банк «Київська Русь» посилається на три ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року та ухвали цього ж суду від 18 та 25 листопада 2015 року та на постанови Верховного Суду України від 20 січня, 29 квітня та 10 червня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1. та його представника, перевіривши наведені в заяві доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що заява про перегляд оскаржуваного судового рішення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами 10 березня 2015 року було укладено договір банківського рахунку, відповідно до умов якого позивачу було відкрито поточний банківський рахунок № НОМЕР_1, на який він перерахував кошти в обсязі, достатньому для виконання фінансових зобов'язань за інвестиційним договором від 12 березня 2015 року, укладеним між ОСОБА_2. (інвестор) та Компанією.

З метою виконання умов інвестиційного договору та сплати інвестиційного внеску позивач звернувся до відповідача та подав платіжне доручення від 13 березня 2015 року для перерахування з поточного рахунку частини суми інвестиційного внеску в розмірі 1,25 млн. грн, яке банк виконав 13 березня 2015 року, та платіжне доручення від 19 березня 2015 року для перерахування з поточного рахунку коштів у сумі 1 279 394 грн, яке банк не виконав, порушивши умови договору банківського рахунку щодо своєчасного здійснення розрахункових операцій (підпункт 2.3.2 пункту 2.3), прийняття розрахункових документів, поданих клієнтом до банку протягом операційного часу, та виконання їх у день надходження (пункт 3.5).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодились і суди апеляційної та касаційної інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1., виходив з того, що ПАТ «Банк «Київська Русь» порушило зобов'язання перед позивачем за договором банківського рахунку та не перерахувало кошти за платіжним дорученням у день його надходження до банку до введення тимчасової адміністрації, а тому відповідача слід зобов'язати переказати кошти з поточного рахунку позивача на рахунок, указаний у платіжному дорученні від 19 березня 2015 року.

Разом з тим, в наданих для порівняння трьох ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, в ухвалах цього ж суду від 18 та 25 листопада 2015 року судами розглянуто позовні вимоги до банків про повернення банківського вкладу (депозиту).

Оскільки у справі яка переглядається правовідносини між сторонами виникли з договору банківського рахунку, а у справах, ухвали суду касаційної інстанції в яких надані для порівняння - з договорів банківського вкладу (депозиту), то у справах наявні різні предмет і підстави позову, встановлено різні фактичні обставини.

Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2015 року, також стосується договору банківського вкладу та порядку його повернення, а висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 29 квітня та 10 червня 2015 року, зводяться до того, що зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням, а тому спір за вимогою до відповідача здійснити переказ грошових коштів є майновим, де позивач виступає кредитором, а банк - боржником.

Отже надані заявником для порівняння судові рішення не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та не свідчать про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 3605 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись статтями 355, 3602, 3603, 3605 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Лященко
Судді: В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко
Л.І. Охрімчук А.Г. Ярема
Я.М. Романюк