№ 336/2995/16-ц
провадження № 2/336/1898/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся 27.05.2016 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що йому на праві приватної власності належить будинок № 125 по вул.Цегельній в м.Запоріжжя.

В спірному житловому приміщенні зареєстровані позивач, відповідач по справі та їх неповнолітні діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач з травня 2015 р. не проживає за вказаною адресою, місце свого проживання в позовній заяві про розірвання шлюбу вказала: АДРЕСА_1.

Факт не проживання відповідача у вказаному будинку підтверджує акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, складений сусідами та засвідчений головою квартального комітету від 21.05.2016 р.

Факт реєстрації ОСОБА_2 в належному йому будинку перешкоджає позивачу в оформленні субсидії на житлово-комунальні послуги.

За позовом ОСОБА_1, посилаючись на ст.ст.72, 150 ЖК України, ст.ст.391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 125 по вул.Цегельній в м.Запоріжжя.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач в суді заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що не має іншого житла, в якому б вона, та їх з відповідачем спільні діти, мали змогу зареєструватись. Своїми агресивними діями, відповідач створив умови, неможливі для її проживання в будинку.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.29-32).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 24.04.2002 р. ОСОБА_1 належить будинок № 125 по вул..Цегельній в м.Запоріжжя (а.с.6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.12.2004 р. по 11.05.2016 р. (а.с.9).

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 01.09.2016 р., у належному позивачу житловому будинку зареєстрована ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач з травня 2015 р. за місцем реєстрації не мешкає, що підтверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також актом про не проживання від 21.05.2016 р. (а.с.8).

Факт не проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 з травня 2015 р. не заперечувався також відповідачем у справі.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

В пунктах 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач вказує, що залишити спірний будинок вона була вимушена разом з дітьми внаслідок протиправних дій позивача, які полягали у загрозі її здоров»ю та психологічному тиску з боку останнього.

Допитана за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_12 пояснила, що проживає неподалік від позивача. Влітку 2015 р. ОСОБА_2 прибігла до неї, плакала, повідомила, що ОСОБА_1 п»яний погрожує їй та дітям. Після чого відповідач покинула житловий будинок № 125 по вул..Цегельній в м.Запоріжжя та більше туди не поверталась. Також дала свідчення про те, що безпосередньо вона ніколи не спостерігала агресії, бійок чи сварок між сторонами.

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що є племінником ОСОБА_4 В той день коли ОСОБА_2 зібрала речі та покинула будинок № 125 по вул..Цегельній в м.Запоріжжя, відповідач перебував у стані алкогольного сп»яніння, жбурнув у неї цеглину, кричав, звинувачував у зраді. Свідок допомагав тітці перенести речі до матері відповідача. Після переїзду, ОСОБА_2 ніколи не висловлювала бажання повернутись до будинку для проживання.

З огляду на наведене суд вважає, що відповідач з травня 2015 р. не проживає у будинку, який належить позивачу, поважних причин, які б перешкоджали її проживанню у будинку разом з дітьми матеріали справи не містять.

Покази свідка ОСОБА_12 щодо обставин виїзду з будинку ґрунтуються на обставинах, які їй повідомила відповідач, а свідка ОСОБА_13 лише щодо обставин, за яких ОСОБА_2 покинула належний позивачу житловий будинок.

Відповідачем не надано переконливих доказів того, що позивач змусив її залишити спірний будинок, а також жодного доказу про те, що у подальшому їй чинилися перешкоди у користуватися цим будинком, а тому твердження щодо перешкод з боку позивача у мешканні в будинку являється необгрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 10, 51-61, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком № 125 по вул.Цегельній в м.Запоріжжя.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Дмитрюк