АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/819/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівВініченка Б. Б., Качана О. В.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ "Миронівський хлібопродукт" до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентина Миколаївна про визнання правочину недійсним.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідачів, яка підтримала доводи апеляційної скарги, та представника ПАТ "Миронівський хлібопродукт", який заперечував на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ПАТ "Миронівський хлібопродукт" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентина Миколаївна про визнання правочину недійсним.

Позивач посилався на те, що згідно постанови Київського апеляційного господарського суду у цивільній справі № 925/1586/14 вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» 7304874,19 грн. заборгованості та 73080 грн. судового збору за подання позовної заяви. Щодо примусового виконання зазначеної постанови видано наказ про примусове виконання, який було подано на примусове виконання до органів ДВС.

В добровільному порядку борг ОСОБА_6 не сплачується.

В рамках виконавчого провадження не виявлено майна, на яке може бути звернено стягнення в рамках виконавчого провадження.

Разом з тим, ОСОБА_6, маючи велику заборгованість за поставлений товар перед ПАТ «Миронівський хлібопродукт» та перебуваючи у фіктивних з її боку переговорах щодо погашення цієї заборгованості з метою ухилення від сплати зазначеного боргу здійснювала дії по відчуженню майна. Зокрема, 15.08.2014 року уклала договір дарування, згідно якого подарувала своєму синові ОСОБА_7 торговий павільйон, загальною площею 28,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з укладенням ОСОБА_6 вищезазначеного правочину з метою ухилення від сплати (чи стягнення за рахунок майна) боргу на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт», порушено права позивача на стягнення боргу за рахунок майна, яке було відчужено шляхом укладення вищезазначеного фіктивного правочину.

На підставі наведеного, ст. ст. 11, 16, 202, 203, 215, 216, 234, 236 ЦК України, позивач просив суд визнати договір дарування нерухомого майна - торгового павільйону, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 25,8 кв.м., укладений 15.08.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентиною Миколаївною, за реєстраційним номером 1004 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15178117 від 15.08.2014 року) - недійсним. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» всі судові витрати позивача по справі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентина Миколаївна про визнання правочинну недійсним ,- задоволено.

Визнано договір дарування нерухомого майна-торгового павільйону, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 25,8 кв.м., укладений 15.08.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентиною Миколаївною, за реєстраційним номером 1004-недійсним.

Зобов'язано Першу Черкаську державну нотаріальну контору скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 15.08.2014 року про державну реєстрацію прав власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 25.8, за ОСОБА_7 та відновити запис про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 25,8 кв.м., - за ОСОБА_6.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» судові витрати в сумі 2436 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ "Миронівський хлібопродукт" та стягнути на їхню користь витрати по сплаті судового збору.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

По справі встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 травня 2015 року у справі № 925/1586/14 за позовом ПАТ "Миронівський хлібопродукт" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про стягнення 7304874,19 грн. частково скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 19.11.2014 року у даній справі, яким стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» 7304874,19 грн. в погашення заборгованості та по 36540,00 грн. з кожної на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» в погашення витрат по судовому збору. Постановлено резолютивну частину рішення по даній справі викласти в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» 7304874,19 грн. заборгованості та 73080 грн. судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 відмовити.

Провадження у справі в частині стягнення 182154,00 грн. заборгованості припинити» (ар. спр. 5-18).

Як правильно зауважив суд, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вище вказаною постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 травня 2015 року встановлено, що «02.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт» (позивач, постачальник за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (відповідач-1, покупець за договором) укладено договір поставки № ПТ1П/ЧФЧ, відповідно до п. 1.1. якого постачальник відповідно до умов цього договору зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (товарно-транспортних), що виписуються на кожну партію товару.

Згідно п. 2.1. договору поставки ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі прайс-листів постачальника та вказується в накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість.

Пунктом 2.2. договору поставки сторони погодили, що оплата кожної партії товару здійснюється в безготівковій формі за реквізитами, як зазначено в розділі реквізити сторін цього договору (банківськими рахунками тощо) в незалежності від того, що за організацію поставки товару відповідає та поставка товару може бути здійснена відповідною філією постачальника, при цьому накладна (товарно-транспортна) оформлюється виключно ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

За домовленістю сторін розрахунки можуть здійснюватись готівковими коштами шляхом внесення вартості отриманого від постачальника товару в касу Черкаської філії постачальника. Всі розрахунки проводяться в національній грошовій одиниці України (п. 2.2.1. договору поставки).

Відповідно до п. 2.З. договору поставки строки та порядок оплати товару визначається за кожним асортиментом товару й зазначаються в додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. В разі затримки оплати партії товару постачальник припиняє наступну поставку до повного проведення розрахунків та крім того, має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору.

Договір, згідно п. 6.1., набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 року.

Додатком № 1 до договору поставки від 02.01.2014 року сторони визначили порядок та строки оплати за кожним асортиментом товару, а саме: 10 банківських днів за товар ТМ «Наша ряба» охолоджена і заморожена птиця, доросла птиця, 14 банківських днів за товар «Гусятина», 15 банківських днів за товари ТМ «Фуа-Гра» і Гусятина (паштети) з моменту поставки.»

Також постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 травня 2015 року встановлено, що «01.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Миронівський хлібопродукт» (позивач, постачальник за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено додаткову угоду до договору поставки № ПТ1П/ЧФЧ від 02.01.2014 року, відповідно до п. 1 якої у зв'язку з наявністю значної заборгованості покупця перед постачальником по сплаті за поставлений згідно умов договору товар та задля продовження господарських відносин між сторонами, сторони вирішили внести зміни до строків оплати, які передбачені пунктом 1 додатку № 1 до договору поставки № ПТШ/ЧФЧ від 02.01.2014 року та перевести покупця на здійснення оплати за кожним асортиментом товару на умовах здійснення покупцем попередньої оплати за поставку товару з 13.08.2014р. Підписанням цієї додаткової угоди сторони змінюють зазначені пунктом 1 додатку № 1 до договору поставки № ПТ1П/ЧФЧ від 02.01.2014р. строки оплати (відстрочка платежу) на слово «передплата».

Пунктом 2 додаткової угоди до договору поставки № ПТ1П/ЧФЧ від 02.01.2014 року сторони погодили, що підписанням даної додаткової угоди до договору, покупець і постачальник підтверджують, що загальна заборгованість покупця перед постачальником за поставлений товар станом на 01.09.2014 року (без врахування поставок товару в зазначену дату) становить 7487028,19 грн. З них сума заборгованості покупця перед постачальником, строк сплати якої настав станом на 01.09.2014 року (без врахування поставок товару в зазначену дату) становить 5 993 041, 94 грн. Сума зазначених заборгованостей виникла на підставі товарно-транспортних накладних, що зазначені в додатку № 1 до цієї додаткової угоди.

Відповідно до п. З додаткової угоди до вказаного договору поставки сторони домовились, що всі оплати згідно договору поставки № ПТ1П/ЧФЧ від 02.01.2014 року, які буде здійснювати покупець на користь постачальника з 01.09.2014 року будуть зараховуватись як оплати за товар, що поставлявся починаючи з дня, наступного за днем, який зазначений в цьому пункті. Будь-які переплати, що будуть здійснені постачальником з 01.09.2014 року понад надіслані замовлення на поставку товару можуть бути зараховані постачальником в рахунок погашення заборгованості, що зазначена в п. 2 цієї додаткової угоди та строк оплати якої настав. Разом з тим, покупець гарантує постачальнику, що зробить всі залежні від нього дії, щоб зазначена в п. 2 заборгованість, строк оплати якої настав, була якнайшвидше сплачена.

Всі інші умови вищезазначеного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обов'язковість щодо себе (п. 4 додаткової угоди до вказаного договору поставки).

Ця угода, згідно п. п. 5, 7, є невід'ємною частиною договору та набирає чинності з моменту підписання її сторонами та скріпленням її печатками сторін».

Встановлено, що в добровільному порядку борг ОСОБА_6 не сплачується.

Як вбачається з листа начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 16.11.2015 року за № 4291/21-28 на заяву ПАТ «Миронівський хлібопродукт» щодо стану виконання виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_6, до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС 23.07.2015 року надійшов наказ Господарського суду Черкаської області за № 925/1586/14 від 20.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» коштів в сумі 7304874,19 грн. та судового збору 73080,00 грн і того ж дня державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Цією ж датою державним виконавцем винесено і постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , копію якої надіслано Головному управлінню Держземагенства у Черкаській області, Національній комісії з цінних паперів та Фондового ринку, Державній інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Державній інспекції сільського господарства у Черкаській області, УДАІ УМВС України в Черкаській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції та Черкаського ВРЕВ до виконання, сторонам - для відому.

Державним виконавцем в ході виконання вказаного виконавчого провадження вжито заходів щодо виявлення належного боржнику на праві власності майна шляхом направлення відповідних запитів до реєструючих право власності установ; щодо виявлення рахунків, відкритих боржником в установах банків та встановлення місця роботи боржника шляхом направлення запиту до ДПС України.

Відповідно до повідомлення УДАІ УМВС України в Черкаській області, за боржником зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 2109 ДНЗ НОМЕР_1; ГАЗ Т95-302 КФУ ДНЗ НОМЕР_2; ТАТА LРТ 613/58 ДНЗ НОМЕР_3. І 07.08.15 р. державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, копію якої надіслано для виконання до УДАІ УМВС України в Черкаській області. Проте за повідомленням УДАІ МВС України в Черкаській області від 14.09.2015 року всі зазначені транспортні засоби перереєстровано на інших власників. Згідно повідомлення УПФУ та ДПС відомостей про отримання доходів за громадянкою ОСОБА_6 не знайдено, як пенсіонер вона на обліку не перебуває.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів і Фондового ринку від 14.08.2015 року боржниця ОСОБА_6 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутня.

Відповідно до довідок Головного управління Держземагенства у Черкаській області, реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції та Державної інспекції сільського господарства у Черкаській області рухомого та нерухомого майна, належного боржнику, - не виявлено.

06.08.2015 року держвиконавцем здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 та складено акт про те, що боржниця за даною адресою не проживає. 13.08.2015 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_3 та складено акт про те, що боржниця проживає в домоволодінні, яке належить на праві власності її сину ОСОБА_7

07.08.2015 року до Соснівського райсуду м. Черкаси надіслано подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України і ухвалою суду від 11.09.2015 року ОСОБА_6 обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею зобов'язань перед ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

Таким чином, відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 48229637 станом на 16.11.2015 року рухомого та нерухомого майна, належного боржнику ОСОБА_6, - не виявлено. Наведене свідчить і про те, водночас, що боржниця своєчасно переоформила деяке рухоме та нерухоме майно на інших власників ( ар. спр.61-62).

По справі встановлено, що 15 серпня 2014 року ОСОБА_6 уклала договір дарування, згідно якого подарувала своєму сину ОСОБА_7 торговий павільйон по АДРЕСА_2, загальною площею 28,5 кв.м., який придбала на своє ім'я за договором купівлі-продажу від 18.11.2005 року ( ар. спр. 91; 19-22; 63-64).

Про недійсність зазначеного правочину в даному випадку заявлено позов.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності првочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору відповідно до ст. 718 ЦК України можуть бути і нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 719 ЦК України. Сторони у договорі дарування можуть бути фізичні особи, відповідно до ст. 720 ЦК України.

За результатами аналізу вказаної норми вбачається, що договір дарування спрямований на припинення права власності в дарувальника й виникнення права власності в обдарованої особи, договір дарування завжди є безоплатним.

Судом встановлено, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_6 торгового павільйону по АДРЕСА_2, загальною площею 28,5 кв.м. своєму синові ОСОБА_7, вона була обізнана про існування у неї значної заборгованості перед ПАТ «Миронівський хлібопродукт» у відповідності до договору поставки від 02 січня 214 року та додаткової угоди № 1 від 01.09.2014 року.

При укладенні даного договору дарування від 15.08.2014 року ОСОБА_6 не було передане нерухоме майно - торговий павільйон по АДРЕСА_2 (загальною площею 28,5 кв.м) обдарованому ОСОБА_7. ОСОБА_6 продовжувала користуватися зазначеним нерухомим майном за його призначенням. Саме такий факт підтверджується протоколом другої сесії (16-те пленарне засідання) Черкаської міської ради від 09 грудня 2014 року «Про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_2 (місце розташування торгового павільйону), що був оприлюднений на сайті Черкаської міської ради ( ар. спр.130-132).

З останнього вбачається, що Донець Р.Г. - начальник управління земельних ресурсів доповідав поставлене питання. Пропонувалось не надавати землю в оренду ОСОБА_6, а укласти договір пайової участі на 5 років за умови відшкодування збитків міській раді з дати набуття права власності на нерухоме майно. Вирішили відмовити ОСОБА_6 - фізичній особі-підприємцю в наданні земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_2, при цьому доручили Департаменту архітектури, містобудування та інспектування звернутися до правоохоронних органів про проведення перевірки щодо законності виникнення капітальної споруди - торгового павільйону по АДРЕСА_2.

Тобто вирішувалось питання про надання землі в користування саме ОСОБА_6 , а не «новому володільцю», що вказує, дійсно, як зауважив суд, на фіктивність правочину.

Крім того, про фіктивність правочину ОСОБА_6 щодо договору дарування від 15.08.2014 року свідчить масовість у відчужені ОСОБА_6 свого майна саме після переведення її як покупця на попередню оплату товару, що поставлявся згідно Договору поставки № ПТ1П/ЧФЧ від 02.01.2014 року. Про це підтверджують інформаційні довідки, відповідно до яких крім вищезазначеного правочину, ОСОБА_6 вчиняла і інші подібні правочини в цей же період, зокрема: 12 серпня 2014 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 житловий будинок, нежитлові будівлі та земельну ділянку площею 0,154 га (НОМЕР_4) за адресою: АДРЕСА_3; 19 серпня 2014 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1088 га (НОМЕР_5) за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно інформаційних довідок, що містяться в матеріалах справи в зазначений період та протягом розгляду справи №925/1586/14 в першій інстанції ОСОБА_6 здійснювала відчуження нерухомого майна третім особам за договорами купівлі-продажу, що вказувалось і в листі ДВС.

Тому цілком підствно суд погодився із доводами позивача щодо того, що укладання спірного договору було направлено не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, а на фіктивний перехід права власності на торговий павільйон, загальною площею 28,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 від матері до сина з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, погашення заборгованості відповідно до договору поставки від 02.01.2014 року та додатковій угоді № 1 від 01.09.2014 року.

ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7, укладаючи оспорюваний договір дарування, мали спільну єдину мету - уникнути ОСОБА_6 сплати боргу позивачу, що свідчить про фіктивність договору дарування, адже реально подарунок так ніхто і не прийняв.

Отже, в порушення норми ч. 5 ст. 203 ЦК України оспорюваний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений (нотаріальне посвідчення, державна реєстрація), фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно роз'яснень в п. 24 Постанови Пленуму ПВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Як правильно визначився суд, не заслуговують на увагу доводи відповідачів відносно того, що укладений правочин не порушує прав позивача.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК.

За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Оскільки оспорюваний договір порушує інтереси позивача, адже метою укладення даного договору є уникнення від відшкодування боргу у розмірі 7304874,19 грн. відповідно до договору поставки від 02.01.2014 року та додатковій угоді № 1 від 01.09.2014 року, який стягнений постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 року, тому позивач має право на звернення до суду із позовом про визнання договору дарування торгового павільйону, загальною площею 28,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 від 15.08.2014 року недійсним.

За ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Аналізуючи наведене, колегія вважає, що матеріалами справи повністю доведена обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Миронівський хлібопродукт» щодо недійсності укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15.08.2014 року правочину, - договору дарування нерухомого майна - торгового павільйону, який знаходиться по АДРЕСА_2, загальною площею 28,5 кв.м, що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентиною Миколаївною за реєстровим № 1004. Отже суд правомірно визнав зазначений договір дарування від 15.08.2014 року недійсним, стягнувши з ОСОБА_6 на користь позивача витрати по справі.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач не ставив питання про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину.

Однак суд зобов'язав Першу Черкаську державну нотаріальну контору скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 15.08.2014 року про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_7 та відновити запис про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_6.

При цьому суд не врахував, що Перша Черкаська державна нотаріальна контора не залучалась до участі в даній справі.

Не врахував суд і роз'яснень в абз. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 0611.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про те, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здіснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За таких обставин суд необгрунтовано зобов'язав Першу Черкаську державну нотаріальну контору скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 15.08.2014 року про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_7 та відновити запис про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_6.

В зв'язку з цим рішення суду слід змінити і виключити з його резолютивної частини вказівку про зобов'язання Першої Черкаської державної нотаріальної контори скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 15.08.2014 року про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_7 та відновлення запису про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 316, 317, 218 ЦПК України судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2016 року по даній справі змінити, виключивши з його резолютивної частини вказівку про зобов'язання Першої Черкаської державної нотаріальної контори скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 15.08.2014 року про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_7 та відновити запис про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,5 кв.м за ОСОБА_6.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :