Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1419/16 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/3853/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому вказувало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2008 року між ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», та ОСОБА_2, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач користувалась кредитними коштами, але не сплачувала за це відсотки та кредит відповідно до умов договору, тому станом на 18.01.2016 року у неї утворилась заборгованість розмірі 16 606,29 грн., яка складається із: 1253,91 грн. заборгованості за кредитом; 6126,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 7958,44 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 766,97 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в межах строку позовної давності, яку неправильно застосовано судом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2008р. між ЗАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір № б/н («Швидка готівка»), за яким їй був встановлений кредитний ліміт у сумі 3000 грн. із встановленням базової процентної ставки 2 % на місяць. Погашення заборгованості за кредитом мало проводитись шляхом внесення клієнтом коштів на рахунок щомісячними платежами протягом 12 місяців.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява позичальника разом з Пам»яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір між нею та банком про надання банківських послуг.

Позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредитний ліміт на суму 3 000 грн. За вказаним кредитним договором позичальник отримала кредит у сумі 3 000 грн., але погашення відсотків та кредиту шляхом спрямування коштів на картрахунок у відповідності до умов договору не здійснювала, тому у неї поступово утворювалась заборгованість, яка станом на 18.01.2016р. склала 16 606,29 грн., в тому числі: 1253,91 грн. заборгованість за кредитом; 6126,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7958,44 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 766,97 грн. штраф (процентна складова), яку позивач в позові просив стягнути на свою користь.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, про застосування якого просила відповідач до ухвалення у справі судового рішення.

Банк вказує, що висновки суду про сплив строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки сплата відсотків, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, повинна здійснюватись до повного погашення заборгованості за тілом кредиту, яка на теперішній час не погашена у сумі 1253,91 грн.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступне.

Як вбачається з наданих банком на вимогу суду довідок, строк кредиту зазначено у 12 місяців та указано в умовах кредитування, які підписала ОСОБА_3, що вона як позичальник має здійснити 12 платежів ( а.с. 115).

При цьому, зміст пункту 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» щодо пролонгування строку дії договору колегія не бере до уваги, оскільки згідно з заявою позичальника вона ознайомлювалась з документом під назвою «Правила надання банківських послуг», який є складовою кредитного договору. Тому, оскільки назва наданого банком до позову документу різниться за назвою із зазначеним в заяві позичальниці документом, на ухвалу суду документу під назвою «Правила надання банківських послуг» не надано, а підпису позичальника ця складова договору не передбачає, то колегія не може вважати, що саме з цим документом ознайомлено відповідача та саме ним врегульовані відносини між сторонами («Умовами та правилами надання банківських послуг»).

Відтак, колегія враховує саме підписані ОСОБА_3 документи: заяву позичальника, довідку про стандартні умови кредитування А-банку та орієнтовну сукупну вартість кредиту ( а.с. 111, 115).

Зважаючи на вказані обставини, колегія вважає правильними висновки суду, що останнім платежем з погашення всієї суми кредиту та всіх нарахованих відсотків є 29.09.2009р., з якої у банку виникло право на витребування суми кредиту разом з нарахованими та не сплаченими відсотками.

Вірно судом враховано також і той факт, що в межах строку позовної давності позичальником здійснено платіж на погашення заборгованості 29.09.2011р., яким у відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України було перервано сплив строку позовної давності. В такому разі її відлік почався заново з цієї дати та закінчився, відповідно, 29.09.2014р., оскільки більше проплат на погашення кредиту позичальник не здійснювала, а банк заходів щодо витребування боргу не приймав, звернувшись до суду з цим позовом лише 16.03.2016р., тобто з пропуском трирічного строку, так як позивачем не надано доказів, що між сторонами узгоджено збільшений строк позовної давності.

Банк в апеляційній скарзі наголошує на тому, що основний борг у вигляді отриманої суми кредиту відповідачем не погашено, а тому на нього продовжують нараховуватись відсотки та пеня, які підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, тобто відсотки за три роки - за період з 15.03.2013р. по 15.03.2016р., а пеня за один рік за період з 15.03.2015р. по 15.03.2016р.

Проте такі ствердження не заслуговують на увагу як такі, що суперечать вимогам закону.

Так, за положеннями статті 266 ЦПК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки строк позовної давності за сумою кредиту сплив, як зазначено вище 29.09.2014р., то попри право банку здійснювати подальші нарахування, втрачається його право на їх стягнення у судовому порядку у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, за змістом вказаної норми слідує, що якщо строк позовної давності пропущено на головну вимогу, він буде вважатись пропущеним і на додаткову вимогу. Тобто, пропустивши строк для стягнення тіла кредиту, вважається, що банк пропустив можливість і для стягнення нарахованих на нього відсотків і пені, зокрема, і в подальшому періоді.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-3185 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_4