Провадження № 2/317/293/2016
Справа № 317/4011/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Грецовій О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, пені та інфляційних,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, пені та інфляційних. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики від 06.08.2014 р. 2000,00 грн., від 23.08.2014 р. 4000,00 грн., від 08.12.2014 р. 400,00 грн., від 20.03.2015 р. 2000,00 грн., від 15.05.2015 р. 400,00 грн., а всього 8800,00 грн., а також пеню та інфляційні у розмірі 2072,00 грн., а всього 10872,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем були укладені договори позики від 06.08.2014р., 23.08.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 15.05.2015 р. За умовами цих договорів позивач надав відповідачу грошові кошти готівкою, а відповідач зобовязався повернути їх у визначені договорами позики строки. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розписками на зворотному боці договорів.

Згідно п. 6 договорів у разі прострочення повернення позики позикодавець вправі нараховувати пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Оскільки суми позики відповідачем не повернуті, позивач просить стягнути їх, а також пеню за договорами від 06.08.2014 р., від 23.08.2014 р. та інфляційні втрати за договорами від 06.08.2014 р., від 23.08.2014 р.

В судове засідання зявилась позивач ОСОБА_1, яка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

В судові засідання 04.02.2016 р., 16.02.2016 р., 23.03.2016 р., 31.03.2016 р., 06.04.2016 р., 07.04.2016 р., 15.08.2016 р. зявився представник позивача ОСОБА_3, який також підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, в подальшому участі у розгляді справи не приймав.

Відповідач ОСОБА_2 зявилась в судове засідання 31.03.2016 р., проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснила, що з позивачем не знайома, коштів у неї не позичала, додому до неї позивач ОСОБА_1 не приїжджала. В подальшому участі у розгляді справи відповідач ОСОБА_2 не приймала.

Представник відповідача ОСОБА_4 зявилась в судові засідання 16.02.2016 р., 23.03.2016 р., 31.03.2016 р., 06.04.2016 р., 10.05.2016 р., також заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що ніяких договорів позики ОСОБА_2 з її слів з позивачем не підписувала, грошей не брала. Розписки на договорах від 06.08.2014 р, 23.08.2014 р., 20.03.2015 р. не знає ким написані. В подальшому участі в судових засіданнях не приймала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що позивачка є її матірю. Між сторонами дійсно укладені договори, що вона бачила власними очима. З відповідачем ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 та вона особисто бачились в сільській раді, зідзвонювались. Договорів позики укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше чотирьох, скільки точно не памятає. Памятає, що за договорами передавались суми 2000,00 грн., 4000,00 грн., 400,00 грн. Також при укладанні договорів був присутній ОСОБА_6, який є її знайомим. ОСОБА_2 дивилась ці договори, читала, підписувала, брала грошові кошти за ними. ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 на звороті договорів писати текст про отримання грошей. Передача грошей відбувалась у дворі ОСОБА_2 Підписи у договорах належать їй як свідку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що він дійсно був свідком при передачі грошей за договорами позики ОСОБА_1 ОСОБА_2 При укладанні договорів крім нього там також були ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Про необхідність присутності ОСОБА_1 просила його телефоном. Укладення договорів та передача коштів відбувалась у дворі ОСОБА_2 Підписи у договорах належать йому як свідку. Суми, які передавались за договорами були різні, які саме не памятає.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступне.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 06.08.2014р., 23.08.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 15.05.2015 р. між ОСОБА_1, як позикодавцем, і ОСОБА_2 як позичальником, укладені договори позики, копії яких наявні в матеріалах справи, а оригінали оглянуті у судовому засіданні.

Згідно п. 1 договору позики від 06.08.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позикодавець надає позичальнику позику у сумі 2000,00 грн.

Згідно п. 1 договорів позики від 23.08.2014 р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позикодавець надає позичальнику позику у сумі 4000,00 грн.

Згідно п. 1 договорів позики від 08.12.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позикодавець надає позичальнику позику у сумі 400,00 грн.

Згідно п. 1 договорів позики від 20.03.2015 р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позикодавець надає позичальнику позику у сумі 2000,00 грн.

Згідно п. 1 договорів позики від 15.05.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позикодавець надає позичальнику позику у сумі 400,00 грн.

Згідно п. 5 договору позики від 06.08.2014 р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 06.08.2015 р.

Згідно п. 5 договорів позики від 23.08.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 23.08.2015 р.

Згідно п. 5 договорів позики від 08.12.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 08.12.2015 р.

Згідно п. 5 договорів позики від 20.03.2015 р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 20.03.2016 р.

Згідно п. 5 договорів позики від 15.05.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 15.05.2016 р.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час судового розгляду, з огляду на наявність заперечень відповідача та його представника щодо належності підписів у договорах і розписках ОСОБА_2, судом за клопотанням представника було призначено судову почеркознавчу експертизу, яка не була проведена через несплату позивачем її вартості.

Наразі суд констатує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на належність підписів у договорах і розписках іншим особам, а не ОСОБА_2 Крім того, відповідач не ставить питання недійсності даних правочинів перед судом.

Зважаючи на приписи ст. 204 ЦК України, яка встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договори позики, які укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дійсними, а тому є підставами для виникнення зобовязань.

Отримання відповідачем відповідних сум позики від позивача в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Підстав сумніватись у показаннях даних свідків у суду немає.

Зазначені обставини у сукупності вказують на те, що ОСОБА_2 не повернула суми позики позивачу, не виконала свої договірні зобовязання в обумовлені строки, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд також виходить з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати сум позики, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 6 договорів позики від 06.08.2014 р., 23.08.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 15.05.2015 р. передбачено, що у разі порушення терміну повернення позики позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Позивачем висунуті вимоги щодо стягнення пені станом на 08.12.2015 р. за двома договорами позики від 06.08.2014 р. та від 23.08.2014 р.

Так, за договором позики від 06.08.2014 р. сума позики становить 2000,00 грн., а кількість днів прострочення 124 дні. За даних обставин, сума пені за договором від 06.08.2014 р. складає: 2000,00 х 0,3 % х 124 = 744,00 грн.

За договором позики від 23.08.2014 р. сума позики становить 4000,00 грн., а кількість днів прострочення 107 днів. За даних обставин, сума пені за договором від 23.08.2014 р. складає: 4000,00 х 0,3 % х 107 = 1284,00 грн.

Загальна сума пені за двома договорами складає: 744,00 грн. + 1284,00 грн. = 2028,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача таких втрат у розмірі:

за договором позики від 06.08.2014 р. 4,00 грн.

за договором позики від 23.08.2014 р. 40,00 грн.

Загальна сума інфляційних втрат за договорами позики 06.08.2014 р. та 23.08.2014 р. станом на 08.12.2015 р. складає: 4,00 грн. + 40,00 грн. = 44,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, пені та інфляційних задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість позики від 06.08.2014 р. у розмірі 2000 грн. 00 коп., за договором позики за договором від 23.08.2014 р. у розмірі 4000 грн. 00 коп., за договором позики від 08.12.2014 р. у розмірі 400 грн. 00 коп., за договором позики від 20.03.2015 р. у розмірі 2000 грн. 00 коп., за договором позики від 15.05.2015 р. у розмірі 400 грн. 00 коп., а всього 8800 грн. 00 коп. (вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за договором позики від 06.08.2014 р. у розмірі 744 грн. 00 коп., інфляційні втрати за договором позики від 06.08.2014 р. у розмірі 04 грн. 00 коп., пеню за договором позики від 23.08.2014 р. у розмірі 1284 грн. 00 коп., інфляційні втрати за договором позики від 23.08.2014 р. у розмірі 40 грн. 00 коп., а всього 2072 грн. 00 коп. (дві тисячі сімдесят дві грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян