АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3355/2007 Номер провадження 22-ц/786/2189/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

секретар Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2007 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Управління держгеокадастру м. Кременчука Полтавської області, Комунальне підприємство «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2007 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме житловий будинок літ. «Л,л», літню кухню літ. «Д», гараж літ. «Н», вбиральню-літній душ літ. «Г» у домоволодінні за адресою вул. Чкалова, 41 у м. Кременчук Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником домоволодіння № 41 по вул. Чкалова у м. Кременчуці Полтавської області та за відсутності належних дозволів на виконання будівельних робіт, побудувала житловий будинок літ. «Л,л», літню кухню літ. «Д», гараж літ. «Н», вбиральню-літній душ літ. «Г».

Вважає, що за відсутності заперечень з боку сусідів та наявності висновку експерта про можливість експлуатації вказаного нерухомого майна, наявні підстави для визнання за нею права власності на самочинно збудовану нерухомість.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: житловий будинок літ. «Л,л», літню кухню літ. «Д», гараж літ. «Н», вбиральню-літній душ літ. «Г» у домоволодінні за адресою вул. Чкалова, 41 у м. Кременчук Полтавської області.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та інтереси, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності будинок з господарськими спорудами за адресою вул. Чкалова, 41 у м. Кременчук Полтавської області.

Позивач самовільно збудувала без отримання належних дозвільних та проектних документів житловий будинок літ. „Л, л", літню кухню літ. „Д", гараж літ. „Н", вбиральню-літній душ літ. „Г".

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб та не суперечить нормам чинного законодавства.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Як вбачається з наданих апелянтом ОСОБА_3 доказів (а.с. 67-69), їй на праві власності належить домоволодіння № 37 по вул. Чкалова, 37 у м. Кременчуці Полтавської області, що є суміжним із домоволодінням № 41 по вул. Чкалова у м. Кременчуці Полтавської області.

При цьому, місцевим судом, при вирішенні спору не було зясовано чи не порушено самочинним будівництвом, здійсненим позивачем, прав та інтересів суміжного землевласника ОСОБА_3

При цьому, як підтверджується висновком експертно-будівельного дослідження № 48-16 від 02 червня 2016 року (а.с. 76-78), під час будівництва житлового будинку літ. «Л.л», літньої кухні літ. «Д», вбиральні-літнього душу літ. «Г» не було дотримано протипожежних розмірів (відстаней) між такими обєктами і належними ОСОБА_6 господарськими будівлями.

Такі дії ОСОБА_5 не відповідають вимогам п. 3.25, 3.25а, Таблиці № 1 в додатку 3.1, Примітці №7 в таблиці №1 до додатку 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістбудування від 17 квітня 1992 року №44.

Висновком експертного будівельно-технічного дослідження №7/8-16 від 25 липня 2016 року (а.с. 92-105) встановлено, що при нормативній відстані для будівель з III ступенем вогнестійкості 8 м згідно табл.1 додатку 3.1. ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, нормативні протипожежні відстані від житлового будинку літ. «Л,л», вбиральні-літнього душу літ. «Г» в домоволодінні по вулиці Чкалова, буд. 41 в м.Кременчуці до сараю літ. «Е», що належить ОСОБА_3, не виконуються. Не виконуються нормативні протипожежні відстані від житлового будинку літ. «Л,л», літньої кухні літ. «Д» вбиральні-літнього душу літ. «Г» в домоволодінні по вул. Чкалова, буд.41 до обєкту реконструкції (господарської будівлі (сараю) літ.«Е», що реконструюється під житловий будинок), розміщеного по вул. Чкалова, 37 в м.Кременчуці.

Встановлено, що відстань від стіни вбиральні-літнього душу літ. «Г», розміщеної в домоволодінні по вул. Чкалова, 41 до межі суміжної земельної ділянки по вулиці Чкалова, 37 в м. Кременчуці, яка належить ОСОБА_3 становить 0,40м - .0,50м, що не відповідає нормативним вимогам п.3.24* ДБН 360-92** Містобудуваня Планування і забудова міських і сільських поселень: «....Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м».

З викладеного вбачається, що оскаржуваним рішенням місцевого суду було вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_6 в частині забезпечення її права володіння та користування своїм майном та забезпечення пожежної безпеки.

Окрім того, відповідно до розяснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Із матеріалів справи вбачається, що питання про прийняття в експлуатацію самочинно побудованого нерухомого майна та визнання за позивачкою права власності на нього, не було предметом розгляду уповноважених на те органів, що вказує на відсутність спору про право власності.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Всупереч викладеному, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що самочинно збудоване нерухоме майно відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Відповідно до ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_5 надано суду першої інстанції лист головного державного інспектора з пожежного нагляду Автозаводського району м. Кременчука від 14 червня 2007 року, де зазначено, що Державний пожежний нагляд як виняток не заперечує проти експлуатації самовільно побудованих житлового будинку та господарських споруд.

Проте, вказаний лист не містить висновків щодо дотримання при будівництві нормативних протипожежних вимог.

Аналогічно, листом заступника головного державного санітарного лікаря м. Кременчука від 18 червня 2007 року, Кременчуцька міська СЕС повідомила про відсутність заперечень на розміщення житлового будинку та господарських споруд у домоволодінні № 41 по вул. Чкалова в. м Кременчуці. Висновки щодо дотримання санітарних норм при будівництві відсутні.

Згідно зі ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №П-526 від 07 серпня 2007 року (а.с. 44-48) житловий будинок літ. «Л,л», літня кухня літ. «Д», гараж літ. «Н», вбиральня та літній душ літ «Г», що розташовані в домоволодінні по вул. Чкалова, 41 в м. Кременчуці відповідають будівельним нормам і правилам, знаходяться в гарному стані та придатні до експлуатації.

Проте, вказаний висновок не містить докладного опису і дослідження самочинних будівель, визначені лише їх розмірі та найменування конструктивних елементів.

Висновок про те, що ці будівлі відповідають будівельним нормам і правилам, експертом не обґрунтований, оскільки не зазначено, яким саме нормам і правилам відповідають будівлі, не проведено порівняння характеристики існуючих будівель і тих, які мають бути згідно державних будівельних норм, а тому такий висновок носить характер припущення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом було ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Проте, не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_3 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, оскільки таке клопотання не узгоджується з повноваженнями апеляційного суду, передбаченими ст.ст. 303, 307 ЦПК України.

Відповідно до ч. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 1556,93 грн. судового збору, сплаченого останньою при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1556,93 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: --//-- ОСОБА_1

--//-- ОСОБА_7

--//-- ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1