АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/873/15-ц Головуючий в І інстанції: Спічак О.Б. Номер провадження: 22-ц/791/950/16 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Цуканової І.В.,
секретар -Павловська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_7, на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 лютого 2016 року в справі за заявою ОСОБА_7 про відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 2-567/06 за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 лютого 2016 року відновлено частково втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-567/06 за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики.

А саме:

«МИРОВОЕ СОГЛАШЕНИЕ

г.Херсон 15марта 2006г.

Мы, ниже подписавшиеся, ОСОБА_11, с одной стороны, и ОСОБА_12, ОСОБА_13, с другой стороны, стороны по делу по иску о взыскании долга по договору займа, достигли соглашения о следующем:

1.Ответчики признают, что их долг перед истцом по договору займа от 19.05.2004г. на момент заключения настоящего мирового соглашения составляет 22800 грн.

2.Сторони договорились, что в счет погашения долга по договору займа ответчики передают в собственность истцу, а истец принимает в собственность квартиру находящуюся по адресу: АДРЕСА_1.

3.Право собственности ответчиков на квартиру подтверждается свидетельством о праве собственности на жилье от 28.12.1999г. НОМЕР_1 зарегистрированным в ХДБТИ.

4.Стороны согласовали, что стоимость квартиры составляет 22800грн.

5.Право собственности истца на квартиру возникает после получения истцом документа, удостоверяющего право собственности на квартиру и его государственной регистрации в соответствии с действующим законодательством Украины.

6.Истец заявляет, что с момента признания этого мирового соглашения судом не будет иметь никаких имущественных претензий к ответчикам по поводу долга по договору займа, погашение которого является предметом этого мирового соглашения.

7.Стороны заявляют, что они ни в процессе заключения этого мирового соглашения, ни в процессе условий его выполнения не были, не будут и не могут быть нарушены права, свободы или интересы любых других лиц.

8.Мировое соглашение заключено при полном понимании сторонами текста, своих прав и обязанностей по нему, так же как и последствий его заключения предусмотренных ст. 205ГПК Украины.

9.Соглашение заключено в трех экземплярах, по одному для каждой стороны и для Комсомольского районного суда г.Херсона.

подписи сторон:

ОСОБА_11

ОСОБА_9

ОСОБА_13.»

Відновлено ухвалу суду від 15.03.2006 року з наступним змістом:

« УХВАЛА

15 березня 2006 р. Комсомольський районний м.Херсона в складі:

головуючого судді Литвиненко О.А.

при секретарі Корнєвій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_14 до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики, мотивуючі свої вимоги тим що 19.05.2004року між ним та відповідачами укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачам у позику грошові кошти у сумі 22800грн. готівкою. А відповідачі зобов'язалися повернути всю позику до 19.05.2005року. Однак по закінченню зазначеного у договорі строку відповідачі позику йому не повернули. Просив стягнути з ОСОБА_9, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики від 19.05.2004року у сумі 22800грн.

В судовому засіданні, представник позивача, ОСОБА_8 надав суду заяву про укладення мирової угоди з метою мирного вирішення спору, відповідно до якої:

1.Відповідачі визнають, що їх борг перед позивачем за договором позики від 19.05.2004року на момент укладення цієї мирової угоди становить22800грн.

2.Сторони домовились, що в рахунок погашення боргу за договором позики відповідачі передають у власність позивачу, а позивач приймає у власність квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2.

3.Право власності відповідачів на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.12.1999року НОМЕР_1 зареєстрованому в ХДБТІ.

4.Сторони погодили, що вартість квартири становить 22800грн.

5.Право власності позивача на квартиру виникає після одержання позивачем документа, що посвідчує право власності на квартиру, та його державну реєстрацію відповідно до чинного законодавства України.

6.Позивач заявляє, що з моменту визнання цієї мирової угоди судом не матиме жодних майнових претензій до відповідачів з приводу боргу за договором позики, погашення якого є предметом цієї мирової угоди.

7.Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права, свободи чи інтереси будь-яких інших осіб.

8.Мирова угода укладена при повному розумінні сторонами тексту, своїх прав та обов'язків по ній, так само як і наслідки її укладання передбачених ст.. 205 ЦПК України.

9.Угода укладена в трьох оригінальних примірниках, по одному для кожної сторони та для Комсомольського суду м.Херсона.

Просили визнати мирову угоду, а провадження у справі закрити.

У зв'язку з тим, що сторони прийняли рішення про укладення мирової угоди, у судове засідання надали заяву про затвердження мирової угоди, суд приходить до висновку, що умови мирової угоди, укладеної сторонами відповідають вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за необхідне затвердити мирову угоду та закрити провадження по справі.

Наслідки закриття провадження по справі, у зв'язку із укладення мирової угоди, передбачені ст.. 206 ЦПК України судом роз'ясненні.

На підставі вище викладеного, керуючись ч.4 ст.130, ст..175, п.4ч.1ст.205 ЦПК України,

ухвалив:

Визнати умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_15, ОСОБА_7, відповідно до якої:

Відповідачі - ОСОБА_9, ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу у сумі 22800грн. за договором позики від 19.05.2004року передають у власність позивачу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а позивач ОСОБА_5 приймає у власність зазначену квартиру та заявляє, що з моменту визнання мирової угоди судом не матиме жодних майнових претензій до відповідачів з приводу боргу за договором позики від 19.05.2004року.

При порушенні угоди відповідачами, позивач має право на врегулювання відносин встановлену законом порядку.

Справу за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди - провадженням закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня проголошення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього 10-денний термін апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4ст.295 ЦПК України.

Суддя (підпис)".

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи правильність рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 лютого 2016 року в частині часткового відновлення втраченого провадження, вказує, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ніколи не отримували від ОСОБА_5 коштів за договором позики, не укладали мирову угоду та дізнались про наявність ухвали суду від 15 березня 2006 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі лише 28 січня 2015 року, вважає її незаконною та просить скасувати рішення суду в частині затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі та відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 лютого 2016 року вказує, що у суду не було підстав для відновлення втраченого провадження та просить скасувати вказане рішення суду.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6 - представника ОСОБА_7, який підтримав апеляційну скаргу, та заперечує проти скарги ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України та її відповідність вимогам цивільно-процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 06 лютого 2015 року ОСОБА_7 звернувся до Комсомольського районного суду м.Херсона з заявою про відновлення втраченого провадження в справі за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свою заяву тим, що ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.03.2006 року затверджено мирову угоду, укладену між сторонами, відповідно до якої борг в сумі 22800 грн. визнано погашеним шляхом визнання права власності на належну ОСОБА_7, ОСОБА_9 житлову квартиру в АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 та закрито провадження у справі.

При цьому ОСОБА_7 вказує, що йому не було відомо про існування ухвали від 15.03.2006 року, кошти від ОСОБА_5 ні він ні його сестра не отримували, мирову угоду не укладали, про судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_5 їм нічого не було відомо. На теперішній час ОСОБА_5 зайняв належну їм квартиру, позбавивши їх житла, мотивуючи наявністю ухвали суду від 15 березня 2006 року. Заявник ОСОБА_7 вказував, що має намір оскаржити ухвалу суду від 15 березня 2006 року в апеляційному порядку, однак провадження у справі знищено.

Дана заява ОСОБА_7 про відновлення втраченого провадження була предметом розгляду суду першої інстанції тричі після скасування апеляційною інстанцією ухвал суду про закриття розгляду заяви про відновлення втраченого провадження.

За змістом ст. ст. 402, 403, ч.1 ст. 407, ч.1 ст.408 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення, проводиться у порядку встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду. При розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. На підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно повідомлення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 січня 2015 року цивільна справа №2-567/2006 року за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики знищена за терміном зберігання, на зберіганні в архіві суду знаходиться тільки ухвала суду від 15.03.2006 року та мирова угода від 15.03.2006 року.

Згідно свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м.Херсона 28.12.1999 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3.

Відповідно до довідки ТОВ "Шумен" від 22.01.2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_9 зареєстровані в АДРЕСА_4 до теперішнього часу.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про можливість відновлення втраченого провадження в частині ухвали про закриття провадження у справі від 15 березня 2016 року та тексту мирової угоди від 15 березня 2006 року, оскільки в архіві суду наявні оригінали вказаних документів, інші матеріали справи відсутні і їх зміст відновити наразі не виявляється можливим.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Пунктом 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України передбачена гарантія забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи, що заявник ОСОБА_7 при зверненні з заявою про відновлення втраченого провадження мав на меті оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про закриття провадження у справі в зв'язку з затвердженням мирової угоди, суд першої інстанції з врахуванням вказаних положень Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов правильного висновку про часткове відновлення втраченого провадження, при цьому судом на підставі належних доказів установлено зміст відновленого судового рішення - ухвали суду від 15 березня 2006 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу від 15 березня 2006 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що дана мирова угода не суперечить вимогам закону, укладена в інтересах сторін і не порушує їх права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі змісту ухвали слідує, щопозивач за договором позики від 19 травня 2004 року позичив відповідачам грошові кошти в сумі 22800 гривень. Відповідачі в обумовлений строк - 19 травня 2005 року кошти не повернули, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Таким чином, в даній справі спірними є правовідносини позики грошових коштів.

Частина 1 ст. 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

У разі доведення факту виникнення між сторонами правовідносин, предметом таких правовідносин з позики є гроші. За таких обставин, у сенсі положень ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України ОСОБА_5 передавши у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 22800 гривень, вправі, як позикодавець, вимагати від відповідачів повернення такої ж суми грошових коштів (суми позики), а останні, як позичальники, зобов'язані повернути отримані в позику грошові кошти (суму позики).

Набуття права власності на нерухоме майно законодавчо визначене та врегульоване.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України).

Момент набуття права власності на майно за договором передбачений ст. 334 ЦК України, відповідно до положень якої право власності на нерухоме майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту нотаріального посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно, яке не є предметом спору, суд не з'ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема положенням ст. 175 ЦПК України, чи стосується вона прав та обов'язків сторін, що випливають з договору позики і самого предмета позову, чи пов'язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно відповідачі, в розумінні положень статей 1046, 1049 ЦПК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача, виконали взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу за договором позики.

Крім того, в ухвалі суду від 15 березня 2006 року вказано, що заяву про укладення мирової угоди в судовому засіданні надав представник позивача - ОСОБА_8, відповідачі в судовому засіданні буди відсутні, що підтверджує доводи ОСОБА_7 про те, що їх необізнаність про існування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 є обґрунтованими, ухвала про затвердження мирової угоди постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1ст. 311, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11 лютого 2016 року в частині відновлення частково втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-567/06 за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Це ж рішення в частині визнання ухвалою Комосмольського районного суду м.Херсона від 15 березня 2006 року умов мирової угоди, укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, ОСОБА_7 та закриття провадження у справі скасувати, справу за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Склярська

І.В.Цуканова