Справа № 559/337/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0809/53 від 22.09.2008 року. Відповідно до п.1.1 договору банк зобов»язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 100000,00 грн. строком до 17.09.2012 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. В забезпечення виконання зобов»язань по договору банк та відповідачка ОСОБА_3 уклали договір іпотеки № 0809/53/1. Згідно п.7 даного договору відповідач 2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру площею 60,40 кв. м., житловою площею 39,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Свої зобов»язання по договору банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 18 червня 2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 60.40 кв.м., житловою площею 39,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином відповідач та всі мешканці підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Також договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб, лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотеко держатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вважає , що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору. І зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду. Просить виселити відповідачів та інших осіб , які зареєстровані або проживають в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.

Представник позивача в судове засідання не з»явився. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні покладає вирішення спору на розсуд суду. Пояснив, що дійсно брав даний кредит. За ці кошти був придбаний автомобіль, який згодом, після розірвання шлюбу і поділу майна, відійшов у власність його бувшої дружини, ОСОБА_3 Він думав, що оскільки автомобіль залишився у неї, то і цей кредит має погасити саме вона.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали повністю. Пояснили, що на справді рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на дану спірну квартиру не існує. Після проходження всіх інстанцій у задоволенні позову було відмовлено. Позивач навів неправдиві обґрунтування позову. Виселити із даного житла можна тільки у тому випадку, якщо воно купувалося за кошти кредиту. Дана квартира вже була у власності відповідачки і була придбана не за кредитні кошти. Таким чином, має бути надане їм інше житлове приміщення. Підстав для задоволення позову немає. Просять відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши відповідачів, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи 22 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0809/53, згідно якого останній отримав кредит в сумі 100000,00 грн. (а.с.6-9)

22 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки 0809/53/1. (а.с.10-12).

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 травня 2012 року та ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2013 року було відмовлено у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, спірну квартиру. (а.с.13-15).

Отже, обґрунтування позовних вимог в частині наявного рішення суду про задоволення звернення стягнення на предмет іпотеки спростоване.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотека переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно із ч.ч.1,2 ст.39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст..109 ЖК УРСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Судом встановлено, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, а також те, що в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів. За таких обставин, позов не підлягає до задоволення.

При ухваленні рішення, суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України при розгляді справи №6-1049цс15.

Керуючись ст.ст.3,6,57,60,174,212,215 ЦПК України, ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.1, 33,39,40 ЗУ "Про іпотеку", суд, -

Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: