Справа № 522/2895/16-ц
Провадження № 2/522/3926/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 22 482, 00 грн., суму судових витрат у розмірі 551, 20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

При цьому позивач посилається на те, що 21 квітня 2015 року близько 23:35 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по пр.-ту Шевченка. 17 в м. Одесі, не впевнилась в безпеці дорожнього руху, не врахувала погодних умов, не вибрала безпечну дистанцію та швидкість руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який здійснював розворот на перехресті. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником автомобіля НОМЕР_2 являється позивач.

Також ОСОБА_2 зазначає, що вина водія ОСОБА_3 в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року.

Згідно звіту №51/15 від 24 вересня 2015 року вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю позивача внаслідок ДТП від 21 квітня 2015 року склала 89 381, 00 грн.

За заявою позивача страхове відшкодування у розмірі 49 490, 00 грн. було виплачено ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», що являється максимальною страховою сумою згідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому, 01 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідачки з заявою про відшкодування решти матеріального збитку включаючи витрати на проведення експертизи у загальному розмірі 22 482, 00 грн., що зроблено не було.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22 482, 00 грн. та суми судового збору, однак заперечував проти відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3 000, 00 грн., оскільки вказані витрати не підтверджені належними доказами. На останнє судове засідання відповідачка не з'явилась. Представник відповідачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 квітня 2015 року близько 23:35 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по пр.-ту Шевченка. 17 в м. Одесі, не впевнилась в безпеці дорожнього руху, не врахувала погодних умов, не вибрала безпечну дистанцію та швидкість руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 на підставі водійського посвідчення серії НОМЕР_3, який здійснював розворот на перехресті.

У зв'язку з цим, автомобілю НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, були заподіяні механічні пошкодження переднього бамперу, капоту, переднього лівого та правого крила, передніх двох фар, решітки радіатора, лобового скла, про що свідчить відповідна довідка ДАІ ОСОБА_1 21 квітня 2015 року.

Вина водія ОСОБА_3 в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року, якою вона була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Тому, причинно-наслідковий зв'язок між вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та механічними ушкодженнями, спричиненими автомобілю позивача є наявним. Неправомірними діями відповідачки автомобілю НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 було завдано матеріальну шкоду.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_2 не була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» згідно полісу №АІ/3778709.

Згідно звіту про незалежну оцінку КТС №51/15 від 24 вересня 2015 року, проведеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю позивача внаслідок ДТП від 21 квітня 2015 року склала 89 381, 00 грн. Відповідачка не була присутня під час проведення вищевказаної оцінки, про що зазначено у змісті вищевказаного звіту.

За заявою позивача, страхове відшкодування у розмірі 49 490, 00 грн. було виплачено ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», що являється максимальною страховою сумою згідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

01 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідачки з заявою про відшкодування решти матеріального збитку включаючи витрати на проведення експертизи у загальному розмірі 22 482, 00 грн., що останньою до цього часу не зроблено.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Проте, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна позиція закріплена в постанові ВСУ від 20 січня 2016 року у справі за №6-2808цс15.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на відшкодування шкоди за рахунок винної особи, тому суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 22 482, 00 грн.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з вищевикладеної норми, а також з того, що представник позивача не був присутній на жодному судовому засіданні, суд вважає вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу необґрунтованою та такою, що не підтверджується жодними доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Внаслідок звернення до суду з позовом ОСОБА_2 поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_2 частково.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. ст. 15, 16, 22, 625, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення матеріальних збитків, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 22 482 (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена