АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1416/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/828/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Рожук О.О.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Борщівської районної державної адміністрації на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Борщівської районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача відділу освіти Борщівської райдержадміністрації про поновлення на роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Глибочецької ОСОБА_3 ступенів, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що його звільнення 13.11.2015 року за ч.1 ст.41 КЗпП України є незаконним. В обгрунтування позовних вимог вказав, що з його боку відсутні порушення ст.56 ЗУ Про освіту, п.3.27 Посадової інструкції заступника директора та п.3.13 Статуту школи, які передбачають обовязок педагогічних працівників захищати учнів від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, оскільки ним особисто не чинилося психічного насильства по відношенню до учня ІНФОРМАЦІЯ_1, а коли йому наносила побої мати іншого учня ІНФОРМАЦІЯ_2, то в класі він не був присутнім. Крім цього, вважає, що всупереч положенню ч.3 ст.49 КЗпП при його звільненні не було враховано характеру проступку, обставин, за яких його вчинено та попередньої роботи. Також, вважає, що відповідачем при його звільненні безпідставно не враховано пропозицій профспілкового комітету в частині застосування до нього такого виду дисциплінарного стягнення, як догана. Вважаючи своє звільнення незаконним, просив стягнути середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.

Рішенням Борщівського районного суду від 10.05.2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відділу освіти Борщівської РДА № 820-к від 13.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на роботі. Стягнуто з Відділу освіти Борщівської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2015 року по 10.05.2016 року в розмірі 14784 грн. 99 коп. з відповідними утриманнями згідно діючого законодавства, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 851 грн. 60 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі Відділ освіти Борщівської РДА просить скасувати рішення суду, вважаючи його постановленим у звязку з неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з наведенням взаємовиключних висновків та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Невідповідність висновків суду обставинам справи в частині безпідставності створення відповідачем комісії з розслідування нещасного випадку й складання відповідного акта Н-Н за відсутності відмови директора Глибочецької ЗОШ від утворення такої комісії в школі обгрунтовує наявністю в матеріалах справи письмової заяви директора школи до начальника відділу освіти про необхідність створення такої комісії, оскільки згідно п.3 розділу ІІ Положення про порядок розслідування нещасних випадків безпосередньо до числа обовязків заступника директора ОСОБА_1 входить зясування обставин нещасних випадків у школі, що не відповідало б вимогам закону. З посиланням на наявність в матеріалах справи акта форми Н-Н та доданої до нього виписки лікаря-травматолога вважає такими, що не відповідають обставинам справи й висновки суду в частині не вжиття відповідачем заходів щодо встановлення характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень. При цьому, звертає увагу на те, що, оскільки форма акту Н-Н, затверджена наказом МОН України від 31.08.2001 року № 616, не передбачає наявності графи про обставини, які передували нещасному випадку, тому ці та інші обставини зазначені в доповідній записці комісії по розслідуванні нещасного випадку більш об'ємно. З посиланням на зміст наказу № 820-к від 13.11.2015 року, в якому зазначені всі фактичні обставини (час, місце, подія, дія (бездіяльність) ОСОБА_1, наслідки вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1, норми ЗУ Про освіту, пункти Статуту школи та посадової інструкції, порушені останнім, норми КЗпП України, що передбачають відповідальність за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, вважає такими, що не відповідають обставинам справи висновки суду в частині відсутності в наказі про звільнення вказівки на фактичні обставини справи. З посиланням на наявність в матеріалах справи подання директора № 196 від 12.11.2015 року, яке було досліджено в судовому засіданні та відповідної вказівки в наказі про звільнення ОСОБА_1 вважає такими, що не відповідають обставинам справи і висновки суду в частині проведення звільнення позивача з порушенням вимог п.2 ст.26 ЗУ Про загальну середню освіту, п.3.15 Статуту школи. З врахуванням того, що законодавчими актами не встановлено змісту подання, вважає висновки суду про відсутність у такому назви документа, реквізитів реєстрації вхідної кореспонденції, викладу, в чому полягає одноразове грубе порушення трудової дисципліни та посилання на норми закону необгрунтованими.

Також звертає увагу на те, що зміст рішення суду не грунтується на доказах, здобутих в судовому засіданні, зокрема, не відповідають таким, що були дані в судовому засіданні викладені у рішенні суду показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині психологічного насильства ОСОБА_1 на ОСОБА_6 при написанні останнім пояснень.

Вважає, що на законність рішення в цілому впливають також взаємовиключні висновки суду, викладені в мотивувальній частині рішення, а зокрема, одночасна вказівка на відсутність підстав для задоволення позову та про наявність таких.

Необгрунтованим вважає й відхилення судом клопотань про допит у судовому засіданні безпосередніх свідків подій неповнолітніх учнів класу, в присутності яких мав місце інцедент.

Крім цього, на думку апелянта, поновлюючи ОСОБА_1 на роботі з 13.11.2015 року (а не з 14.11.2015 року), суд безпідставно не врахував вимог п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, в якому зазначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Вважає, що судом неповно встановлено обставини, що мають значення для справи й стосуються предмету судового розгляду, без врахування відповідних розяснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року, а також у правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 21.05.2014 року в справі № 6-33цс14 та від 04.06.2014 року в справі № 6-49цс14, які в силу вимог ст.360-ЦПК України є обовязковими для усіх судів.

У судовому засіданні представники відповідача відділу освіти Борщівської райдержадміністрації ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній. В судове засідання, призначене на 15.09.2016 року, будучи належним чином повідомленими, не зявилися, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджало продовженню розгляду справи з ухваленням рішення в їх відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 відносно апеляційної скарги заперечила, вважаючи її безпідставною, а рішення суду законним і таким, що скасуванню не підлягає. В обгрунтування заперечень вказала, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без дотримання вимог, встановлених законом, з порушенням встановленої трудовим законодавством процедури. Вважає, що вміняючи ОСОБА_1 одноразове грубе порушення трудових обовязків, що призвело до нещасного випадку, який стався з учнем 8-го класу Глибочецької ЗОШ 22.10.2015 року, відповідач розслідування такого провів без належних на те підстав, при розслідуванні не встановив та не опитав всіх очевидців, за суперечливих пояснень свідків не вжив заходів щодо встановлення істини та характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, рішення про звільнення ОСОБА_1 прийняв на підставі доповідної записки членів комісії по розслідування нещасного випадку.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Борщівського районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд обґрунтував свої висновки тим, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без дотримання вимог встановлених законом, в порушення встановленої трудовим законодавством процедури.

З висновками суду першої інстанції, як такими, що не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального права, колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Так, судом встановлено, що з 02.09.2002 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Глибочецької ОСОБА_3 ступенів.

Наказом начальника відділу освіти Борщівської районної державної адміністрації № 820-к від 13.11.2015 року ОСОБА_1 звільнено з даної посади за одноразове грубе порушення трудової дисципліни за п.1 ст.41 КЗпП України.

Підставами звільнення в наказі зазначено: доповідну записку членів комісії з приводу нещасного випадку в Глибочецькій ОСОБА_3 ступенів 12.11.2015 року та подання директора школи від 12.11.2015 року № 196 (а.с.17).

Нещасний випадок стався з учнем 8-го класу Глибочецької ЗОШ ОСОБА_6 22.10.2015 року в приміщенні кабінету 8-го класу школи, на перерві після 3-го уроку, в результаті чого йому було спричинено тілесні ушкодження матір'ю учня 7-го класу цієї ж школи ОСОБА_9

Комісія з розслідування нещасного випадку в школі директором не створювалась, а відповідна заява про необхідність створення такої була направлена на адресу відділу освіти Борщівської РДА.

26.10.2015 року начальником відділу освіти Борщівської РДА на підставі заяв, поданих директором Глибочецької ЗОШ ОСОБА_10, адресованою начальнику відділу освіти Борщівської РДА 23.10.2015 року та отриманою адресатом 26.10.2015 року, а також бабусі неповнолітнього ОСОБА_6, адресованою начальнику відділу освіти 23.10.2015 року та отриманою 26.10.2015 року видано наказ № 53-од, яким створено комісію з розслідування нещасного випадку в складі 5 осіб, з яких 4 - працівники відділу освіти та 1 - методист комунальної установи Борщівський районний методичний кабінет, головою комісії визначено начальника відділу освіти.

Cтворена на підставі наказу керівника відділу освіти комісія в цей же день приступила до розслідування нещасного випадку. В ході розслідування було отримано пояснення від очевидців події: 9-ти учнів 8-го класу, заступника директора ОСОБА_1, вчителів ОСОБА_11 та ОСОБА_5 28.10.2015 року за результатами проведеного розслідування складено акт Н-Н, який цього ж дня було затверджено керівником відділу освіти.

Зі змісту акту Н-Н вбачається, що в присутності вчителів та учнів 8-класу ОСОБА_9 схопила ОСОБА_6 за вухо і з нецензурною лексикою почала кричати на нього. Сказавши ОСОБА_1 принести пояснення учнів, надалі продовжувала свої дії. З пояснень учнів 8 класу, ОСОБА_9, взяла ОСОБА_6 за шию та вдарила до стіни. Після нанесення останнього удару по обличчю припинила свої дії на прохання ОСОБА_11 та ОСОБА_5

Комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку про порушення заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 ст.56 Закону України Про освіту, п. 3.13. Статуту Глибочецької ЗОШ.

Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з учнями під час навчально-виховного процесу, у тому числі під час трудового та професійного навчання в навчальних закладах на території України, регулюється Положенням про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах (надалі Положення), затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України від 31.08.2001 року № 616. Цей порядок є чинним, містить у собі 4 розділи.

У відповідності до п.2 розділу ІІ Положення керівник навчального закладу, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов'язаний вчинити ряд невідкладних дій, в тому числі, протягом доби утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та організувати розслідування нещасного випадку.

Пунктом 11 даного розділу встановлено, що у випадку відмови керівника навчального закладу від утворення комісії з розслідування нещасного випадку і складання акта Н-Н, а також у разі незгоди потерпілого, його батьків або особи, яка представляє інтереси потерпілого, зі змістом або висновками акта Н-Н питання щодо розслідування нещасного випадку розглядають орган управління освітою вищого рівня, засновник (власник) навчального закладу у строк не більше десяти робочих днів з дня подання до них письмової заяви потерпілого, його батьків або особи, яка представляє інтереси потерпілого.

Згідно з п.1 розділу ІІ Положення про кожний нещасний випадок, що трапився під час навчально-виховного процесу за обставин, що визначені в пункті 5 розділу I цього Положення, потерпілий або свідок нещасного випадку повинен повідомити безпосереднього керівника (учителя, вихователя, викладача, іншу особу, яка була присутня під час проведення заходів навчально-виховного процесу в навчальному закладі чи за його межами), який зобов'язаний: терміново організувати надання першої медичної допомоги потерпілому, у разі необхідності - його доставку до лікувально-профілактичного закладу; зберегти обстановку на місці в тому стані, в якому вона була на момент події (якщо це не загрожує життю і здоров'ю тих, хто там перебуває, і не призведе до більш тяжких наслідків); повідомити про те, що сталося керівника навчального закладу та особу, на яку покладено відповідальність за охорону праці, безпеку життєдіяльності в навчальному закладі.

Відповідно до п.7 розділу ІІ Положення під час проведення розслідування нещасного випадку комісія повинна: з'ясувати обставини і причини нещасного випадку; отримати пояснення у потерпілого; виявити і опитати свідків та осіб, які допустили порушення нормативно-правових актів з охорони праці та безпеки життєдіяльності; розробити заходи щодо усунення причин нещасного випадку, визначити відповідальних за це осіб; скласти акт про нещасний випадок за формою Н-Н (далі - акт Н-Н) згідно з додатком 1 до цього Положення у п'яти примірниках, який затверджується керівником навчального закладу. До акта Н-Н додаються пояснення свідків, потерпілого та інші документи щодо обставин нещасного випадку, наявності шкідливих і небезпечних факторів та медичний висновок про стан здоров'я потерпілого в результаті нещасного випадку.

З врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, що комісія з розслідування нещасного випадку в школі директором Глибочецької ЗОШ не утворювалась, відповідне звернення директора, а також заява законного представника неповнолітнього потерпілого (його бабусі) були передані районному відділу освіти, на підставі наказу керівника якого й було створено таку комісію, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відсутності в районного відділу освіти передбачених законом повноважень на проведення розслідування нещасного випадку в Глибоцецькій ЗОШ, є такими, що не відповідають обставинам справи й вимогам закону.

При цьому, за наявності письмового звернення директора до відділу освіти з проханням провести розслідування нещасного випадку та за наявності письмової заяви законного представника потерпілого ОСОБА_6, помилкове посилання на п.3.3 (замість п.11) Положення про розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу, як на підставу створення районним відділом освіти комісії з розслідування нещасного випадку, на думку колегії суддів, не свідчить про відсутність в органу управління освітою вищого рівня підстав для проведення відповідного розслідування, а тому, заперечення представника позивача в частині проведення відділом освіти розслідування без належних на те підстав не заслуговують на увагу, як такі, що спростовуються наявними у справі письмовими доказами (а.с.35-36).

Безпідставними колегія суддів вважає й заперечення представника позивача в частині відсутності підстав у відділу освіти для проведення розслідування нещасного випадку з посиланням на відсутність відмови керівника навчального закладу (Глибочецької ЗОШ) провести таке розслідування, оскільки наявна в матеріалах справи заява директора Глибочецької ЗОШ, адресована начальнику відділу освіти, з проханням провести таке розслідування, на думку колегії суддів є належним доказом, який свідчить про відмову керівника у проведенні такого особисто. При цьому, відсутність в заяві директора школи викладу обставин, за яких вона відмовилася від утворення комісії з розслідування нещасного випадку, на думку колегії суддів, для створення такої комісії керівником вищого рівня правового значення не має, оскільки відмова у створенні комісії може бути повязана не лише з діями, що полягають у написанні письмової заяви, як помилково вважає представник позивача, але й у бездіяльності, повязаній з не вчиненням керівником навчального закладу передбачених законом дій у передбачені законом строки, що й було встановлено судом першої інстанції в ході розгляду даної справи. Не передбачена й самим Положенням письмова форма відмови керівника навчального закладу в розслідуванні нещасного випадку. На думку колегії суддів, прохання директора створити таку комісію вищим органом управління освітою повністю узгоджується з п.3.26 Посадової інструкції заступника директора Глибочецької ЗОШ, згідно якого саме до обовязків заступника директора школи входить зясування обставин нещасних випадків, що сталися з працівниками, учнями, що з врахуванням причетності до цього випадку самого ОСОБА_1, не давало б підстав вважати результати розслідування обєктивними.

Такими, що не відповідають обставинам справи є й висновки суду першої інстанції про відсутність в органу управління освітою вищого рівня повноважень на створення комісії з розслідування з посиланням на відсутність у змісті заяви бабусі потерпілого, адресованій відділу освіти, незгоди її з актом Н-Н, оскільки, як уже згадувалось вище, такий акт у школі не складався.

Сама по собі відсутність реквізитів вхідної та вихідної кореспонденції на заяві директора школи, адресованій відділу освіти, не може, на думку колегії суддів, бути підставою для не проведення відповідного розслідування, а наявність в матеріалах справи письмових пояснень очевидців події учнів, вчителів, заступника директора ОСОБА_1 не викликає жодних сумнівів, що таке розслідування проводилося.

Що стосується вини ОСОБА_1, то в ході розгляду справи апеляційним судом встановлено наступні обставини.

Між учнями 8-го класу Глибочецької ЗОШ ОСОБА_6 та учнем 7-го класу ОСОБА_12 на грунті неприязних відносин виник конфлікт з наміром перерости у бійку. Заступником директора ОСОБА_1 з метою врегулювання конфлікту було відібрано письмові пояснення в учнів 7-го та 8-го класів.

22.10.2015 року мати учня 7-го класу ОСОБА_12 зявилася до школи з метою зясування обставин конфлікту. Зустрівши ОСОБА_9, яка розмовляла з класним керівником 7-го класу ОСОБА_5 на коридорі, заступник директора ОСОБА_1 втрутився в їх розмову, запевнивши, що конфлікт вичерпано й запропонував ОСОБА_9 пройти з ним в учительську ознайомитися з письмовими поясненнями учнів. Після ознайомлення з поясненнями ОСОБА_9 почала наполягати на зустрічі з неповнолітнім ОСОБА_6, у звязку з чим з ОСОБА_1 пройшла до класу, де він навчався.

Як пояснив позивач ОСОБА_1, в розмову ОСОБА_9 з неповнолітнім ОСОБА_6, що проходила на підвищених тонах, будучи присутнім у класі, він не втручався, а коли ОСОБА_9 звернулася до нього принести в клас написані учнями пояснення, вийшов до учительської. Після того, як повернувся до класу з письмовими поясненнями учнів, зі слів класного керівника ОСОБА_5 дізнався, що ОСОБА_9 застосувала до неповнолітнього ОСОБА_6 фізичну силу.

Аналогічні пояснення в ході розслідування нещасного випадку давали присутні під час інцеденту вчителі ОСОБА_5 (а.с.68-70), ОСОБА_11 (а.с.72). Такі ж показання ними були дані під час допиту судом першої інстанції, як свідків.

Очевидці події - учні 8-го класу: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_6 в ході розслідування нещасного випадку пояснювали, що ОСОБА_1 був присутнім при побитті ОСОБА_9 неповнолітнього ОСОБА_6, при цьому сидів за столом у класі, гойдаючись на кріслі (а.с.74-83).

Крім цього, в ході розгляду справи апеляційним судом також встановлено, що внаслідок нанесених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 попередньо було діагностовано закриту травму шийного відділу хребта, внутрішньошкірні гематоми шиї ззаду, втовчення лівої скроневої ділянки голови, рану лівої вушної раковини (а.с.85). При проведенні стаціонарного лікування встановлено наступний діагноз: закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта. Слизові кісти обох верхньо-щелепних пазух (а.с.84 на звор.).

Таким, що набрав законної сили вироком Борщівського районного суду від 24.06.2016 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності у вигляді 150 годин громадських робіт.

Також, дисциплінарні стягнення у вигляді доган за неналежне виконання педагогічних обовязків та неналежний контроль за діяльністю педагогічних працівників було застосовано до класних керівників 7-го та 8-го класів ОСОБА_21, ОСОБА_22 і до директора Глибочецької ЗОШ ОСОБА_10

Поряд з позитивними характеристиками ОСОБА_1, як учителя трудового навчання, позивач, як такий, що займає адміністративну посаду, характеризується, як людина конфліктна, зверхня, непривітна, зі складним характером (а.с.88).

Відповідно до ст.56 Закону України Про освіту, п.3.13 Статуту Глибочецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (а.с.49) до обовязків педагогічних працівників відноситься, в тому числі захист дітей, молоді від будь-яких форм фізичного або психічного насильства.

У відповідності до п.п.1.5, 3.27 Посадової інструкції заступника директора з навчально-виховної роботи Глибочецької ЗОШ, особа, що займає дану посаду, повинна дотримуватись Конвенції про права дитини, керуватися Конституцією України, Законом України Про освіту та ін., а також - дотримуватися етичних норм поведінки, які відповідають громадському статусу педагога в школі, в побуті, в громадських місцях.

Враховуючи встановлені судом обставини, які сторонами не заперечуються, й зокрема, те, що заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 допустив зясування відносин матері одного з учнів з іншим неповнолітнім учнем, що не допустимо з точки зору професійної етики педагога, й будучи присутнім при зясуванні таких відносин, які відбувалися на підвищених тонах, не захистив неповнолітнього учня від психологічного тиску, що чинився на нього з боку ОСОБА_9 у присутності всіх учнів класу, колегія суддів приходить до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак порушення ним ст.56 ЗУ Про освіту, п.3.13 Статуту Глибочецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, п.3.27 Посадової інструкції заступника директора.

При цьому, заперечення представника позивача ОСОБА_1 в частині відсутності вини його довірителя у звязку з притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_9, а не ОСОБА_1, та у звязку з тим, що останній виходив з класу, а тому не міг захистити учня ІНФОРМАЦІЯ_3, колегія суддів до уваги не приймає з підстав, що сама по собі відсутність ОСОБА_1 при побитті ОСОБА_9 неповнолітнього ОСОБА_6 не спростовує його вини в одноразовому грубому порушенні його обовязків, про що згадано вище. Більше того, на думку колегії суддів, факт порушення саме ОСОБА_1 своїх трудових обовязків, як педагога, що займає адміністративну посаду, в подальшому й призвело до негативних наслідків у вигляді нанесення ОСОБА_9 неповнолітньому учню школи побоїв, оскільки навіть, якщо він і не був присутнім при нанесенні таких, то факт залишення учня зясовувати відносини з негативно налаштованою по відношенню до нього дорослою людиною у школі, безоглядно виконуючи бажання останньої принести в клас письмові пояснення (необхідності в чому не було ніякої, оскільки попередньо була ознайомлена з ними в учительській), вже сам по собі свідчить про порушення позивачем норм педагогічної етики й моралі та про бездіяльність в частині виконання свого обовязку щодо захисту учня, якого той за обставин, що склалися, потребував.

Пунктом 1 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України передбачено, як одну з підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, - одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.22, 27 своєї постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами та доповненнями, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чиє порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен встановити не тільки факт невиконання працівником трудового обов'язку, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-33цс14, яка в силу вимог ст.360-7 є обовязковою для судів, що розглядають спори в подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Беручи до уваги характер проступку, який вчинений заступником директора ОСОБА_1, й полягає у свідомому невиконанні передбаченого законом обовязку педагогічного працівника захищати учнів від будь-якого впливу фізичного та психічного насильства (невжитті заходів для припинення незаконних дій ОСОБА_9 з метою попередження негативних наслідків); обставини, за яких його вчинено, й зокрема, те, що подія відбувалася у школі, в присутності усіх учнів класу й вчителів; істотність наслідків порушення позивачем трудових обовязків, а саме, заподіяння шкоди здоровю дитини, відновлення якого вимагало додаткового часу та матеріальних затрат, а також, відсутність обєктивних обставин, які б перешкоджали можливості виконання позивачем своїх обовязків, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи повністю доведено, як вину ОСОБА_1, так і причинний зв'язок між невиконанням ним трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. За вказаних обставин звільнення позивача з займаної адміністративної посади (заступника директора) на підставі п.1 ст.41 КЗпП з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких його (проступок) було вчинено та попередньої роботи працівника а також, з врахуванням дотримання власником, передбачених ст.ст.147, 148, 149 КЗпП України вимог, повністю відповідає вимогам закону.

Не зважаючи на те, що факт застосування ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_6 психологічного насильства шляхом погроз фізичного впливу при написанні на імя позивача пояснень щодо існуючого з ОСОБА_12 конфлікту, в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження, колегія суддів вважає, що вини ОСОБА_1 в наслідках, спричинених у результаті події, що мала місце з участю ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_23 достатньо для застосування до позивача, як до особи, що займає адміністративну посаду, підстави відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КЗпП України.

Не можуть вважатися такими, що відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції в частині порушення передбаченої законом процедури звільнення, що полягає у проведенні такого на підставі доповідної записки комісії без подання директора, оскільки, як вбачається зі змісту наказу від 13.11.2015 року № 820-к підставою для звільнення ОСОБА_1 були як доповідна записка членів комісії щодо нещасного випадку, так і подання директора № 196 від 12.11.2015 року, яке досліджувалось в судовому засіданні.

Не може, на думку колегії суддів, вважатися порушенням передбаченої законом процедури звільнення позивача й відсутність відомостей у п.19 ОСОБА_17 форми Н-Н від 28.10.2015 року (висновки лікувально-профілактичного закладу) з підстав, що комісією в тій же графі зазначено діагноз за результатами огляду лікарем-травматологом потерпілого ОСОБА_6 23.10.2015 року (а.с.85), результати якого долучено до відповідного ОСОБА_17 й докази, які б заперечували вказаний діагноз в матеріалах справи відсутні. Натомість, зазначений в ОСОБА_17 діагноз підтвердився й в ході проходження ОСОБА_6 стаціонарного лікування в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні у період з 30.10.2015 року до 09.11.2015 року (а.с.84 на звор.), яке завершилось вже після складання ОСОБА_17.

Безпідставними й такими, що не грунтуються на вимогах закону колегія суддів вважає твердження позивача ОСОБА_1 в частині неврахування при його звільненні думки профспілкового комітету, який просив застосувати до нього такий вид дисциплінарного стягнення, як догана, оскільки, відповідно до вимог ст.43-1 звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу , представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників тощо є одним із випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, де згода профспілкового комітету не вимагається.

У відповідності до п.1, 4 ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, рішення Борщівського районного суду від 10 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.10, 60, 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.1, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.41 ч.1 п.1; ст.ст.147, 148, 149 Кодексу законів про працю України, ст.56 Закону України Про освіту, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу відділу освіти Борщівської районної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду від 10 травня 2016 року скасувати. Ухвалити в справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до відділу освіти Борщівської районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є. Фащевська

ОСОБА_24