Справа № 2/489/2156/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Ковальової С.В.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Миколаївської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Миколаївської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що 30.08.2000 р. її чоловік ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_3, в інтересах якого діяла ОСОБА_5, АДРЕСА_1, оформивши договір купівлі-продажу на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі. 16.01.2011 р. ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаного майна. Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, крім того його було посвідчено з порушенням законодавства. Всі умови договору сторонами були виконані, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ, проте нотаріальне посвідчення договору на теперішній час неможливе. Крім того позивачка зазначала, що оскільки квартира була придбана в період перебування її в зареєстрованому шлюбі з померлим, 1/2 належить їй як частина майна подружжя.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1284, укладений 30.08.2000 р. на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі; визнати за нею право власності на АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Від представника Миколаївської міської ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та представник Миколаївської універсальної товарно-сировинної біржі в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 21.02.1995 р., реєстровий № 3-407, та зареєстрованого в ММБТІ 22.02.1995 р. за № 18595.

30.08.2000 р. між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі доручення, - з однієї сторони, та ОСОБА_4 - з іншої сторони, був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3, посвідчений на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі.

Всі умови договору сторони виконали, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ.

Однак ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири. Позивачка у встановленому законом прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак на теперішній час не має можливості належним чином оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири не був посвідчений нотаріально, крім того в тексті договору зазначено, що членом біржі була представник продавця ОСОБА_5, а не сам продавець - ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників вправі визнати угоду дійсною.

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення.

За таких обставин судом встановлено, що вищезазначений договір купівлі-продажу є дійсним.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.1984 р.

Відповідно до положень ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв станом на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що не зважаючи на те, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за померлим ОСОБА_4, позивачці належить 1/2 частка кватири, оскільки вона була придбана в період перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Однак відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2016 р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки у тексті договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна (спадкового майна) зазначено, що членом біржі є представник продавця ОСОБА_5, а не сам продавець ОСОБА_3

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки всі умови договору сторонами при його укладенні було дійсно виконано в повному обсязі, претензій сторони одна до одної не пред'являли, іншим чином, ніж шляхом звернення до суду, захистити свої права позивачка не має можливості.

Керуючись ст. ст. 12, 30, 60, 88, 214, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Миколаївської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності - задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі доручення, - з однієї сторони, та ОСОБА_4 - з іншої сторони, зареєстрований 30.08.2000 р. на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі за № 1284 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя: підпис. Рішення не набрало законної сили. Суддя: