АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/49/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1263/16Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Панченка О.О.,

Суддів : Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі : Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 69 845,17 грн.. за кредитним договором № АВWRX12950010 від 16 січня 2008 року та судовий збір у сумі 1 218,00 грн.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

З рішенням суду не погодилося Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема вказує, що при предявлені позову банк надав до суду першої інстанції розрахунок заборгованості з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та деякий час сплачував заборгованість, але не в повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Суми стягнуті попередніми судовими рішеннями враховані при складанні розрахунку заборгованості. Однак, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував дати сплати суми заборгованості та подальше її нарахування по день звернення до суду з позовними вимогами та того, що незважаючи на стягнення сум кредитної заборгованості за судовими рішеннями, правовідносини між сторонами не припинилися, а отже банк не позбавлений можливості нараховувати заборгованість та отримувати вказані суми.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає за таких обставин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 16 січня 2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступник ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2 укладено договір № AB8WRX12950010 про надання споживчого кредиту у розмірі 3267,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 119,27 грн. та одноразової винагороди у розмірі 544,60 грн., з кінцевим терміном повернення до 16 травня 2009 року.

Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) та Тарифів, на що позичальником дана відповідна згода, підписана власноруч.

Відповідно до умов договору, позичальник зобовязувався щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом (щомісячний платіж) в сумі 341,54 грн., який складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії та інших витрат.

В звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку станом на 07 жовтня 2015 року становить 69 845,17 грн., та складається з наступного: заборгованості за кредитом - 744,48 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 289,12 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 908,32 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань - 66 903,25 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00грн; штрафу (процентна складова) - 3 146,64 грн.

При цьому, враховуючи, що судовим наказом № 2-н-154/08 від 18 вересня 2008 року, винесеним Гребінківським районним судом Полтавської області, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 4389,28 грн. та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2014 року стягнуто 2523 грн. 12 коп., остаточно просив стягнути 62932 грн. 77 коп. та штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 3146 грн. 64 коп. (процентна складова).

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що позичальник виконав взяте на себе зобовязання у повному обсязі, що є підставою для відмови в задоволенні позову, а позивач, в свою чергу, ненадавши належного розрахунку заборгованості, позову не довів, що є його обовязком відповідно до засад змагальності сторін процесу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У звязку з тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить жодних складових даних з 2009 року по 2015 рік, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року було запропоновано ПАТ «Акцент-банк» надати детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № АВWRX12950010 від 16 січня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступник ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2, за період з 26.06.2009 року по 07.10.2015 року, а також відомості про виконання ОСОБА_2 судового наказу № 2-н-154/08 від 18 вересня 2008 року, винесеним Гребінківським районним судом Полтавської області.

На вказану пропозицію апеляційного суду, представником позивача ОСОБА_3 було надано додаткові пояснення до розрахунку заборгованості, в яких йдеться про те, що зважаючи на обставини встановлені судовим рішеннями (судовий наказ від 18.09.2008 року та рішення суду апеляційної інстанції від 24.07.2014 року), враховуючи дослідження заборгованості по даному кредитному договору та часткову сплату заборгованості відповідачем по справі, до сплати підлягає заборгованість з пені за період з 06.02.2014 року по 04.02.2015 року в розмірі 906,74 грн.

В судовому засіданні на питання колегії суддів, представник апелянта, фактично змінивши ціну позову, зменшивши її розмір, не зміг пояснити причину.

Разом з тим, просив стягнути заборгованість в повному розмірі, заявленому в суді першої інстанції, яка згідно довідки-розрахунку станом на 07 жовтня 2015 року становить 69 845,17 грн.

Отже, такі суперечливі пояснення та відсутність належного розрахунку банку за вищевказаний період, позбавляє колегією суддів можливості встановити дійсний розмір кредитної заборгованості, в тому числі, з пені та впевнитись у правильності її нарахування.

Згідно зі ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності. За вимогами ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, заперечень та доказів наданих сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції позивач, наданим йому ст. 31 ЦПК України правом змінити чи уточнити свій позов не скористався.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є вірним та обґрунтованим.

Між тим, доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» -відхилити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ ОСОБА_1