Справа № 204/7725/15-ц
Провадження № 2/204/427/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0045/08/03-КІ від 10.06.2008 року у сумі 258 615,99 доларів США. В обґрунтування вимог зазначає, що 10 червня 2008 року між Акціонерним комерційним Банком «Форум», правонаступником якого з 19.04.2010 року є Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ» та Приватним підприємством «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд» укладено кредитний договір № 0045/08/03-КІ. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 07-556/08 від 10.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2, за умовами якого відповідач поручився перед позивачем за належне та своєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до п.п.1.1., 2.1. договору поруки, відповідач поручився перед позивачем за належне та своєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору Банк, надає кредитні кошти на придбання основних засобів в сумі 260 000,00 доларів США на строк по 08 червня 2010 року (з урахуванням додаткових угод) зі сплатою процентів у розмірі 15% процентів річних. Відповідно до п.п.2,3., 2.4., 2.5. Кредитного договору Позичальник здійснює повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитними коштами в національній валюті щомісячно, і сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. Позивач в повній мірі та належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед позичальником, надавши кредит на вищевказану суму. Однак, позичальник не виконує своїх зобов'язань за кредитними договорами в частині своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій і на час подання позову зобов'язання не виконав. Згідно п.3.1. договору поруки у випадку невиконання зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Станом на 06 серпня 2015 року загальна сума боргу за кредитним договором № 0045/08/03-КІ від 10.06.2008 року складає 258 615,99 доларів США, в тому числі: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 241 240,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 17 375,99 доларів США. Тому, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач надав суду заперечення на позов та зазначив, що проти заявлених позовних вимог він заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскільки банк визначив строк виконання основного зобовязання до 08.06.2010 року. ті після цього звернувся з даним позовом до відповідача лише у листопаді 2015 року, Договір поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України вважається припиненим, а тому підстав для стягнення з нього заборгованості не має. Також заявив про застосування строків позовної давності, оскільки з моменту настання строку погашення останнього платежу за кредитним договором минуло більше трьох років, а тому підстав для задоволення позову та стягнення з нього заборгованості не має.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд їх задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав того, що порука вже припинена та сплинув строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2008 року між Акціонерним комерційним Банком «Форум», правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ» (надалі - Позивач) та Приватним підприємством «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд» було укладено кредитний договір № 0045/08/03-КІ, згідно якого Позивач надав Приватному підприємству «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд» (надалі - Позичальник) кредит у розмірі 260 000,00 доларів США на строк по 09 червня 2009 року (а.с. 16-18).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно додаткової угоди до кредитного договору № 0045/08/03-КІ від 10 червня 2008 року, укладеної 09 червня 2009 року, сторону обумовили викласти п. 1.2 кредитного договору у наступній редакції: «Кредитні кошти надаються строком по 08 червня 2010 року» (а.с. 21).

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між Акціонерним комерційним Банком «Форум» та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) було укладено договір поруки № 07-556/08 від 10 червня 2008 року, за умовами якого Відповідач поручився перед Позивачем за належне та своєчасне виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (а.с. 22).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно додаткової угоди до договору поруки № 07-556/08 від 10 червня 2008 року, укладеної 16 червня 2009 року, сторони обумовили, що кінцевий термін повернення кредитних коштів - 08 червня 2010 року (а.с. 23).

Позичальник - Приватне підприємство «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд», не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим, згідно розрахунку заборгованості станом на 06 серпня 2015 року загальна сума боргу за кредитним договором № 0045/08/03-КІ від 10.06.2008 року становить 258 615,99 доларів США, в тому числі: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 241 240,00 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 17 375,99 доларів США (а.с. 24-26).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналогічне правило закріплено також у п. 3.1 Договору поруки від 10.06.2008 року, відповідно до якого встановлено, що у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та Договору поруки Боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вже зазначалося сторони обумовили, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 08 червня 2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що умовами договору поруки № 07-556/08 від 10 червня 2008 року та додатковою угодою до вказаного договору поруки від 16 червня 2009 року, не визначено строк дії договору поруки.

Водночас, пунктом 4.1 Договору поруки сторони обумовили, що порука припиняється у таких випадках:

-з припиненням зобовязань за кредитним договором;

- якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя;

-в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Суд зазначає, що вимога до поручителя про виконання взятого ним зобовязання повинна бути предявлена в межах строку дії поруки (шести місяців, одного року чи будь-якого іншого строку, який установлений сторонами в договорі), тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право кредитора.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за договором поруки лише 25 листопада 2015 року, тобто після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя (6 місяців), та після спливу обумовленого сторонами Договору поруки строку (1 рік), в межах якого позивач повинен був звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, при цьому перебіг строку повинен відраховуватися з наступного дня від дня настання строку виконання основного зобовязання (08.06.2010 року), тобто з 09.06.2010 року. Таким чином строк звернення Кредитора до суду з позовом до поручителя сплинув 08 червня 2011 року.

Підсумовуючи наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що непред'явлення кредитором позовної вимоги до поручителя протягом строку обумовленого сторонами Договору поруки (тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов'язання, є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Судом встановлено, що у квітні 2011 року Позивач звернувся з позовною заявою до суду з позовними вимогами до Відповідача та інших відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі укладеного договору іпотеки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним Договором.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року, позовну заяву задоволено частково та звернено стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно (а.с. 62-67).

Однак, суд зазначає, що предявлення до Відповідача у квітні 2011 року позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як підтвердження факту звернення з позовом (вимогою) до поручителя в межах строку дії Договору поруки, не приймається судом до уваги, оскільки предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як до іпотекодавця і предявлення позову про стягнення заборгованості за кредитним Договором як до поручителя, мають різний зміст та не є тотожними діями з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до якої, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суд має виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Таким чином, предявлення до Відповідача позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як до заставодавця (або майнового поручителя) - не може свідчити про виконання Позивачем умови частини 4 ст. 559 ЦК України про звернення до Відповідача з позовом (вимогою) як до поручителя за договором поруки в межах установленого строку, що в свою чергу є обовязковою умовою для вирішення питання про чинність договору поруки та підставою для задоволення позову.

З огляду на наведене суд зазначає, що Договір поруки № 07-556/08 від 10.06.2008 року укладений між Позивачем та Відповідачем є припиненим, а тому підстави для стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором відсутні, з огляду на що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Щодо заяви Відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у звязку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у звязку з тим, що договір поруки є припиненим, підстав для застосування строку позовної давності не має, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт наявності підстав для судового захисту прав Позивача.

Аналогічна позиція викладена у Постанові пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до якої надано розяснення, що якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, та відсутністю підстав для його поновлення, суд відмовляє у позові саме з підстав пропущення строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

На підставі ст. 15, 16, 256, 257, 267, 526, 546, 553, 554, 556, 559, 1054 Цивільного Кодексу України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез