Справа № 216/6286/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Філатова К.Б.

за участю :

секретаря : Бондарєва Є.С.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що її мати ОСОБА_6 20 червня 2011 року уклала договір довічного утримання зі своєю рідною сестрою відповідачкою по цієї справі, яка за договором отримала у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. За договором відповідачка зобовязалася забезпечувати ОСОБА_6 їжею, вбранням (одягом), ліками, доглядом, зберігаючи у її довічному користуванні вказану квартиру, сплачуючи комунальні послуги за свій власний рахунок.

Позивачка вважає, що цей договір повинен бути визнаним недійсним за наступних підстав: договір був підписаний під тиском та внаслідок тяжких обставин; в 2002 році ОСОБА_6 перенесла ішемічний інсульт та згідно постанові ЛКК від 9.02.2011 року потребувала постійного стороннього догляду до 9.03.2011 року.

На початку травня 2011 року вона, позивачка, зверталася до Центрально-Міського райвідділу міліції у звязку із тим, що відповідачка змінила замок в квартирі матері та не допускала її, позивачку, до матері.

16 травня 2011 року між ОСОБА_6 та КУ «Територіальний центр соціального обслуговування у Центрально-Міському районі» був укладений договір про соціальне обслуговування її відділенням вдома, як одиноку, проживаючу самотньо людину.

Її, позивачку, до матері не допускали, відповідачка ж не виконувала своїх зобовязань за договором, та догляд за ОСОБА_6 здійснювали працівники «Територіального центру соціального обслуговування у Центрально-Міському районі».

Лише у вересні 2011 року їй, позивачці, вдалося потрапити до квартири матері, та доглядати її. Відповідачка не виконувала своїх обовязків, не оплачувала квартиру.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_6 померла. Вона, позивачка, є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, а тому звернулася до нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини, де дізналася про вищевказаний договір.

Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що померла ОСОБА_6 була її сестрою. Сестра перенесла інсульт і потребувала сторонньої допомоги. З дочкою позивачкою по цієї справі у сестри склалися погані стосунки, позивачка не піклувалася про свою мати, і вона, відповідачка, стала піклуватися про неї. Сестра добровільно та усвідомлюючи, що вона робить, оформила договір довічного утримання, для чого їй, відповідачці прийшлося поновлювати документи на квартиру, оскільки позивачка їх десь сховала. Після того, як документи були поновлені, на дім був запрошений нотаріус, який 20.06. 2011 року посвідчив договір довічного утримання, згідно якому квартира переходила їй, відповідачці. Узнавши про це, позивачка проникла до квартири та настроїла свою мати проти неї, відповідачки, у звязку із чим вона, відповідачка, не могла більш утримувати сестру. Сталося це не тому, що вона, відповідачка, недобросовісно виконувала свої обовязки по утриманню сестри, а саме із-за втручання позивачки. Крім того, позивачка відразу знала про договір і звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, який відповідачка просить застосувати та відмовити в позові.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 його мати, в якій була рідна сестра ОСОБА_6 У позивачці по справі був конфлікт з матерю померлою ОСОБА_6, після якого позивачка пішла з дому. ОСОБА_6 продала двокімнатну квартиру та купила дві однокімнатні собі і позивачці. В 2009 році у ОСОБА_6 стався інсульт, і він, свідок, а також відповідачка регулярно ходили до неї, доглядали її. В 2010 році зникли документи на квартиру ОСОБА_6 і відповідачка займалася їх поновленням.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він є сімейним доктором. Починаючи з 2013 року позивачка кілька разів викликала його до своєї матері, яка була лежача після інсульту хвора. Він спілкувався з хворою, яка не завжди розуміла значення своїх дій. Він ніколи не бачив відповідачку, бачив лише позивачку та її мати, яку позивачка годувала.

Договір довічного утримання був укладений 20 червня 2011 року (а.с. 8), а вже в осені 2011 року від відчужувача пішли численні скарги на відповідачку і та припинила будь-якій догляд за відчужувачем (відмовні матеріали за скаргами ОСОБА_6О).

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати утримання та (або) догляд довічно.

Відповідачка не утримувала та не доглядала відчужувача, яка померла 23 жовтня 2013 року (а.с. 13) довічно, тобто не виконала взятих на себе обовязків.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладеній, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

У даному випадку відчужувач помер, а тому розірвати його та визнати право власності за спадкоємцем першої черги неможливо.

Відповідно до ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обовязки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Набувач зобовязаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Відповідачка не поховала відчужувача та не прийняла на себе ані якої частки витрат по похованню відчужувача, не надала доказів, що весь час виконувала свій обовязок по оплаті квартирної платні, майже не надала доказів, що вона взагалі будь-коли цю платню здійснювала.

Суд також вважає недоведеною ту обставину, що позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки, по-перше, відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і жодного доказу, що вона довідалася або могла довідатися про договір довічного утримання до 28.08.2011 року суду не надано, по-друге, право на звернення до суду у позивача появилося лише після смерті спадкодавця.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 131, 179, 209, 212, 214, 218 ЦПК України, ст. ст. 744, 749, 755, 756 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_9 Вікторівни задовольнити частково.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 20 червня 2011 року між ОСОБА_6 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 і зареєстрований у реєстр за № 1117.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по справі в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В інший частині ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_5 протягом 10 днів з дня виготовлення повного рішення.

Головуючий суддя Філатов К.Б.