Справа № 761/9556/16-ц
Провадження № 2/761/4309/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особа: Головне територіальне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер чоловік позивача ОСОБА_4, який на момент смерті проживав в АДРЕСА_4. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1. Квартира належить померлому на праві приватної власності згідно зі свідоцтвом про право власності. Позивач є законною дружиною померлого і спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України. Шлюб зареєстрований Московським відділом реєстрації актів цивільного стану 21 листопада 1997 року. ОСОБА_1 звернулася до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і вважається такою що спадщину прийняла, оскільки на момент смерті проживала і зареєстрована разом із покійним ОСОБА_4 Чоловік заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Інших спадкоємців першої черги не має. Осіб які мають право на обов'язкову частку також не має. Проте, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру не збереглося. Також позивачу стало відомо, що 15 лютого 2015 року, через шість місяців після смерті чоловіка, право власності на квартиру АДРЕСА_1. було зареєстровано за ОСОБА_2. Право власності у відповідача ОСОБА_2 виникло на підставі договору дарування, який ніби то, був укладений 05 березня 2008 року і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О. П., але зареєстровано через сім років. Позивач стверджує, що ОСОБА_4 не вчиняв договору дарування і не дарував належну йому квартиру ОСОБА_2 Позивач своєї згоди на вчинення договору дарування не давала. У зв'язку з відсутністю волевиявлення ОСОБА_4 договір дарування квартири від 05 березня 2008 року підлягає визнанню недійсним. За таких обставин ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 05 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О. П. та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 25 кв.м., житловою площею 10.7 кв.м.

Представник позивача просив задовольнити позов та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення, про що свідчить його заява.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Представник третьої ососби просив розглягнкути саправу за його вдсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, керуючись положеннями ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, представника третьої особи на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією актового запису про смерть № 08.09.2015 року, вчиненого Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи померлий був чоловіком позивача, про що свідчить копія відповідного .

Як свідчать матеріали справи померлий проживав за адресою: АДРЕСА_5

Також, як свідчать матеріали справи, за зазначеною адресою проживає ОСОБА_1

Як зазначає позивач за померлим, і це підтверджується матеріалами справи, відкрилась спадщина - квартира АДРЕСА_2.

За положеннями ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.. 1217 ЦК України.

За заявою третьої особи ОСОБА_3 Дев»ятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу.

Також заяву про прийняття спадщини за чоловіком подала і позивач ОСОБА_1

За положеннями ст. 1261 СК України дружина належить до першої черги спадкоємців.

Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про наявність заповіту, що його склав ОСОБА_4 отримано не було.

Як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.02.2016 р. право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 05.03.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П.

Представник позивача зазначає, що спадкодавець договір дарування не укладав, крім того, ОСОБА_1, будучи дружиною власника з 21.11.1997 року не надавала згоду на укладання угоди.

Як свідчить інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16.06.2016 р. за № 7844(И-2016) квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_4.

З наданої належним чином засвідченої копії спадкової справи вбачається, що в адресу ОСОБА_3 нотаріусом направлялась вимога щодо подання документів, які підтверджують родинні стосунки із померлим.

Проте, документи, які б надали змогу встановити родинний зв»язок, його ступінь, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 протягом 6 місяців подані не були.

Таким чином під час розгляду справи доказів про наявність інших спадкоємців померлого, крім його дружини отримано не було.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В свою чергу ст.. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Позивач стверджує, що не надавала своєї згоди на укладання договору дарування, крім того, чоловік ніколи не підписував останній.

Доказів, які б свідчили про надання дружиною згоди на відчуження майна під час розгляду справи отримано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в моментвчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з п. 4.18. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справв пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду справ про спадкування», від 16.05.2013 № 24-753/0/4-03, роз'яснив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

За приписам ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування» (далі - лист ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13) захист прав спадкоємців на спадкове майно може здійснюватися шляхом подання позову про визнання права власності спадкоємця на спадкове майно в порядку спадкування. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.203,215,392,1216,1217 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 05 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О. П.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 25 кв.м., житловою площею 10.7 кв.м.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя