Справа № 161/6157/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1512/16 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Овсієнка А.А.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк(далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Луцького міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 87 (вісімдесят сім) грн. 37 коп., інфляційні нарахування в розмірі 757 (сімсот п'ятдесят сім) грн. 85 коп., а всього 3305 (три тисячі триста п'ять) грн.79 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В., покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в письмовій формі укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк»(а.с.22, 28-33). Відповідно до умов договору позивачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1. Станом на 29.04.2016 року на цьому рахунку знаходяться кошти в розмірі 2460 грн.57 коп., які 25 березня 2015 року зараховані музичною школою № 1 як зарплата, проте позивач не може користуватись цими коштами з квітня 2015 року, оскільки банком зупинено здійснення операцій по даній картці(а.с.4, 34).

З доданої банком виписки руху коштів по основній карті НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 28.01.2014 року по 25.02.2015 року вбачається, що він використовував банківську картку для проведення оплати товарів та послуг, на цю картку зараховувалась заробітна плата Луцькою музичною школою № 1.

Матеріали справи не містять даних про те, що дана картка позивачем використовувалась не за призначенням, доказів перевірки (моніторингу) по даній картці, на підставі яких банк призупинив здійснення операцій по платіжній картці позивача не надано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом(ст. 1074 ЦК України).

Відповідно до п. 10.1. глави 10 постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

З аналізу наведених норм права вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене суд першої інстанції встановивши, що позивач, всупереч норм чинного законодавства, зокрема приписів ст.ст. 1066, 1068, 1074 ЦК України, був позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними за відсутності обґрунтованих правових підстав на це прийшов до правильного висновку про стягнення цих коштів та застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України у зв'язку з чим обґрунтовано задовольнив позов.

Покликання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що підставою для припинення операцій з використання платіжної карти позивача було виявлення банком електронного звернення користувача під іменем «Крістіна Приватбанк» про можливість отримання читачами додаткового прибутку за допомогою карти Приватбанку, опис та порядок дій мають ознаки пірамідальної схеми, оскільки пропонується стати учасником групи та отримати прибуток шляхом поповнення через термінал Приватбанку сім платіжних карт за переліком на суму 5,00 грн. та у п.5 переліку зазначено карту, відкриту на ім'я ОСОБА_1 не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 16, 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: критеріях ризиків, визначених самостійно суб'єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально уповноваженим органом. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 417 від 26 червня 2016 року (далі - Положення) банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Однак банком не надано матеріалів фінансового моніторингу по картковому рахунку позивача, на підставі якого банк призупинив здійснення операцій по платіжній картці, а сама виписка по рахунку ОСОБА_1 відповідно до якої 29.06.2014 року зачислено переказ з карти Приватбанку через Приват 24 в сумі 5 грн. не може бути визнана правовою підставою для вчинення перешкод користування належними позивачу коштами, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу виникнення підозр про незаконні операції по рахунку № НОМЕР_1 до правоохоронних органів не звертався, процесуальних документів щодо арешту зазначених коштів не отримував, службове розслідування по даному факту не проводилось.

Разом з тим, слід зазначити, що за період з 29.06.2014 року (зарахування 5,00 грн. на карту позивача) по квітень 2015 року(заблокування карти банком) будь-яке поповнення карти на суму 5,00 грн. відповідно до електронного звернення користувача під іменем «Крістіна Приватбанк» та перерахування цієї суми позивачем на інші банківські карти не здійснювалось, що спростовує доводи відповідача про використання карти Приватбанку позивачем як фізичною особою в підприємницькій діяльності з ознаками пірамідальних схем та метою отримання прибутку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що відповідачем було заблоковано карткові рахунки ОСОБА_1 з вищевказаних підстав, в квітні 2015 року. Станом на час розгляду справи картковий рахунок не розблокований, що суперечить нормам ст.ст. 16, 17 зазначеного Закону та п. 91 Положення в частині встановлення умов та строків такого блокування.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки в даному випадку мають місце відносини зі збереження банком коштів без достатньої правової підстави не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчать про правомірність та необхідність блокування грошових коштів. Враховуючи, що права позивача тривалий час порушуються відповідачем, суд вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення належних йому коштів є найбільш дієвим та передбаченим ст. 16 ЦК України способом захисту його права.

Суд першої інстанції, встановивши факт безпідставного блокування банком грошових коштів на картковому рахунку позивача, прийшов до висновку, що відповідачем не виконано грошове зобов'язання по виплаті позивачу коштів з його рахунку, а тому підставно застосував положення ст.625 ЦК України та стягнув з відповідача в користь позивача кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми за період з квітня 2015 року по 05 травня 2016 року, розмір яких відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до даних правовідносин положення ст. 536 ЦК України є безпідставними, оскільки цією статтею регулюються відносини щодо обов'язку боржника сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами, які виникають на підставі договору між фізичними особами, а в даному випадку правовідносини виникли між фізичною та юридичною особою.

Разом з тим, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_1, гарантовані йому Конституцією України, зокрема на отримання заробітної плати, яка зарахована на банківський рахунок позивача, який відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процессуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року, в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді