ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5319/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивують тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1. Відповідно до довідки Форма № 3 в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Зазначає, що ОСОБА_4 зареєстрований з 30 січня 2014 року, але в спірній квартирі з лютого 2015 року не проживає у зв'язку з чим, керуючись ст.71 ЖК України звернулись до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити - визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, пояснила, що зять в квартирі АДРЕСА_1 ніколи не жив, а був тільки зареєстрований. Вона не хоче, щоб він проживав у цій квартирі та має намір виписати його, оскільки у нього є інше житло. З метою недопущення ОСОБА_4 в квартиру нею була встановлена охорона.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_4 живе разом з її сестрою, ОСОБА_5 приблизно 8 років, в зареєстрованому шлюбі - 2 роки, мають дитину ОСОБА_6. Відповідач робив в квартирі ремонт так як планував там жити разом із сестрою. Зазначає, що всі власники квартири надавали свою згоду на реєстрацію ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1. Разом з тим, вважає, що відповідач не повинен проживати у спірній квартирі, оскільки у нього є інше житло.

В судовому засіданні ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 у зв'язку з відмовою позивача, ОСОБА_5 від позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідач та представник позивача проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не проживає у вказаній квартирі з поважних причин, оскільки позивачі створюють перешкоди в користуванні квартирою, змінили замки, влаштовують сварки, конфлікти, викликають правоохоронні органи та не пускають його до житла. Як наслідок він змушений був звернутися з заявою до управління поліції з цього приводу. Крім того, зазначив, що є чоловіком ОСОБА_5 Проживав у квартирі з 2012 року до кінця 2015 року, сплачував комунальні послуги, здійснював ремонт та облаштовував квартиру меблями і технікою, в квартирі залишились його особисті речі. У вересні 2015 року після сварки з ОСОБА_5, його вигнали з квартири, змінили замки. Саме з цього часу він не має змоги потрапити в квартиру та проживати там. Зазначає, що в кінці листопада 2015 року він примирився з дружиною і вони знову почали проживати разом у спірній квартирі, проте ключів від квартири йому так і не дали, а в березні 2016 року його знову в квартиру не впустили, оскільки в ній почала проживати ОСОБА_2. Наголошує, що починаючи з осені 2015 року йому створюються всілякі перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням, що призводить до порушення його житлових прав.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 03 серпня 2012 року.

Відповідно до довідки Форма № 3 в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

В судовому засіданні встановлено, що 18.01.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено шлюб, від якого сторони мають доньку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5, пояснила, що з 2012 року вони з ОСОБА_4 проживали в спірній квартирі, робили там ремонт. Восени 2015 року вони посварились, та з цього часу ОСОБА_4 не міг потрапити до квартири, оскільки його в квартиру не пускали, забрали ключі. В листопаді 2015 року вони знову примирились та почали проживали разом у спірній квартирі до весни 2016 року. Весною 2016 року подружжя знову посварилось та з цього часу відповідач не може проживати в квартирі, оскільки його не впускають. Зауважує, що з весни 2016 року в спірній квартирі стала мешкати ОСОБА_2, яка чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Відповідно до актів від 29.09.2015 року, від 06.11.2015 року., 20.04.2016р. ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з лютого 2015 року.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " № 2 від 12.04.1985 р. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки щодо користування спірною квартирою, що підтверджується висновком дільничного офіцера поліції у Дарницькому районі Кузнецова С.В. від 17.10.2016 року, показами свідка та не заперечувалось позивачами під час надання пояснень в судовому засіданні. Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_4 в квартиру не зайде, оскільки у нього є інше житло.

Твердження позивачів про те, що відповідач зовсім не сплачує комунальні послуги в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки відповідач здійснював оплату за житлово-комунальні послуги з 12.12.2012 року по 16.06.2015 рік, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні оригіналами квитанцій, а тому висновок позивачів про те, що ОСОБА_4 не здійснював таку оплату, не цікавився спірним жилим приміщенням є таким, що не відповідає обставинам справи.

Суд критично ставиться до наданих позивачами актів від 29.09.2015 року, від 06.11.2015 року, 20.04.2016р. оскільки вони не містять причин не проживання відповідача у спірній квартирі, не підтверджують поважність чи неповажність не проживання ОСОБА_4 в житловому приміщенні.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно даних правовідносин застосуванню підлягає не ст.ст. 71, 72 ЖК України, на яку посилаються позивачі, а ст.405 ЦК України. Так, згідно зазначеної норми члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА