Справа № 369/5002/16-ц
Провадження № 2/369/2509/16
02.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря: Ведмеденко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, -
У червні 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Свої позовні вимоги мотивували тим, що вони, є власниками домоволодінь № 4,6,10 по вулиця Житня в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області і звертаємось до суду в звязку з грубим порушення Державних будівельних норм та правил, правил безпеки, санітарних норм та правил під час будівництва відповідачем ОСОБА_4, житлового комплексу в межах вулиць Щаслива, Братська,Толстого, Л.Українки, Житня в селі Софіївська Борщагівка.
Відповідач ОСОБА_4 (як приватна особа) в зазначених межах, в 2013 році розпочала будівництво житлового кварталу який складається з 10 будинків.
Будинки різноповерхові, але переважно мають 9 поверхів.
Будівництво житлового комплексу було розпочато 2013 р. без будь яких дозволів на будівництво з порушенням будівельно-технічних норм, правил пожежної безпеки та інших нормативних документів, які регламентують будівництво, підтвердженням цього є акт депутатської земельної комісії від 21.03.2014 р. та лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області за №7/10-5/1804/08/04від18.04.2014р.
Пізніше в 2014 р., відповідач ОСОБА_4 отримала містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за№143/2014.
В грудні 2014 року, вже після проведення первинних будівельних робіт, ОСОБА_4 зареєструвала в Державній архітектурно-будівельній інспекції декларацію про початок будівництва.
ОСОБА_4 незаконно зареєструвала декларацію про початок будівництва і розпочала будівництво в зв'язку з чим ми звернулися з позовом до суду.
Київський апеляційний адміністративний суд 31.03.2015 р. ухвалив: вищевказану постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2015р. залишити без змін.
Суд прийшов до висновку, що зазначена декларація підлягає скасуванню з підстав, що визначені у ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у відповідності до якої у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування) та/або абз. З п.24 постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (у відповідності до якої декларацію може бути скасовано органом державного архітектурно-будівельного контролю, який її зареєстрував у тому числі у разі встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.)
Згідно викопіювання з генерального плану с. Софіївська Борщагівка, через земельну ділянку, на якій здійснено будівництво, проходять магістральні мережі, в тому числі газопровід середнього тиску.
В теперішній час зазначений газопровід знаходиться під будинками №20 по вулиці Щаслива і №7 по вулиці Житня.
Згідно вимог ДБН 360-92 інженерні комунікацію не можуть проходити безпосередньо під житловими будинками. Фундамент будівлі повинен бути розташований на відстані 4 метрів від осі газопроводу середнього тиску.
Таким чином під час будівництва житлових будинків №20 по вулиці Щаслива і №7,№9 по вулиці Житня грубо порушені вимоги будівельних норм та правил, а також порушені вимоги техніки безпеки що ставить під загрозу життя
мешканців як будинків №20 по вулиці Щаслива і №7,№9 по вулиці Житня так і мешканців приватних будинків на прилеглій території села Софіївська Борщагівка.
Крім того ОСОБА_4 побудувала кілька багатоповерхових будинків здійснила будівництво з порушенням норм ДБН України щодо висотності та кількості поверхів будинків.
Згідно висновку № 3-04/2016 будівельно-технічного експертного дослідження „ складеного судовим експертом ОСОБА_5 12 квітня 2016 року, на основі проведених замірів на місцевості встановлено, що відстань від найбільш виступаючої конструкції стін дев'ятиповерхового будинку №7 до найбільш виступаючої конструкції стін двоповерхового будинку №4 по вул. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області становить 26,3м., а від найбільш виступаючої конструкції стін дев'ятиповерхового будинку №7 до найбільш виступаючої конструкції фундаменту будинку №6 по вул.. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області становить 26,5м.
Експертом встановлено що житловий будинок №7 по вул. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області має дев'ять надземних поверхів та підвальний(ні) поверх(хи) і висота будівлі від планувальної позначки землі становить: 3,1 х-9 + 1,0 + 1,9 = 30,8 м. без врахування надбудов (ліфтових, вентиляційних шахт, та інш.).
Будівельними нормами передбачені вимоги щодо відстаней між житловими будинками та їх розміщення: ДБН В. 1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва: п.3.2 Протипожежні розриви встановлюють залежно від призначення, категорії за вибухопожежною і пожежною небезпекою, ступеня вогнестійкості будинків відповідно до вимог ДБН 360, СНиП 11-89, ДБН Б.2.4-1, ДБНБ.2.4-3, СНиП2.11.06, ВБНВ.2.2-58.1 та інших НД.
ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень»: п. 3.13 Відстань між: житловими будинками, житловими і громадськими, а також між: виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог (додаток 3.1). Між: довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи треба приймати відстані (побутові розриви) не менше 15 м, а заввишки в 4 поверхи і. - 20 м. між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових чат цих будинків - не менше 15 м. При розміщенні 9-16-поверхових житлових будинків суміжно з кварталами садибної забудови, що зберігається, відстань між садибним будинком і довгими сторонами багатоповерхового будинку приймається не меншою за висоту будинку, що зводиться.
При різних вимогах (протипожежних, санітарно-гігієнічних та ін.) до мінімально допустимих відстаней між будинками і спорудами при проектуванні треба приймати величини, найбільші з них.
Крім того розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2.5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня. Під час дослідження встановлено, що дев'ятиповерховий будинок по вул. Житня має Г-образну форму та впритул збудовано з будинком № 20 по вул.. Щаслива, які разом утворюють спільну 11-образну будівлю та складаються із трьох прямокутників, довгі сторони яких виходять на вулиці Житня, Щаслива та Братська, а також в середину кварталу (внутрішній двір). В даній системі будівель торці будинку направлені в бік будинку № 9 по вул. Житня та в бік будинку №12 по вул. Братська і відстань від найбільш виступаючої конструкції стін довгої сторони дев'ятиповерхового будинку №7 до найбільш виступаючої конструкції стін двоповерхового будинку №4 та до найбільш виступаючої конструкції фундаменту будинку №6 по вул. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області не відповідає мінімальним вимогам передбаченим приміткою 1 п. 3.13 ДБН 360-92**.
Таким чином будинки №7 та №9 по вулиці Житня побудовані з грубим порушенням норм ДБН.
Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з заявами, зверненнями та скаргами про те, що ОСОБА_4 будує житловий комплекс впритул до їхніх будинків, з численними порушення будівельних норм та правил що призводить до грубого порушення наших прав як мешканців сусідніх домоволодінь на яких напряму впливають зазначені порушення, але всі їхні звернення відповідачем були проігноровані що змусило їх звернутися до суду.
Будівництво ОСОБА_4 житлового комплексу відбувається з численними порушеннями на які відповідач не реагує і реєстрація була здійснена на підставі завідомо неправильних документів на що відповідач демонстративно не звертає уваги.
Тому просили зобовязати ОСОБА_4 усунути їм перешкоди в користуванні власністю шляхом знесення двох поверхів в будинках: по вул. Житня №7 та вул. Житня №9 в с. Соф. Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області з приведення висотності будинків у відповідності до норм ДБН України та стягнути з відповідача судові витрати.
У судовому засіданні позивачі та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі.
Відповідач та його представник в судове засідання не з» явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі, надіслали до суду свої письмові заперечення згідно яких проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити у повному обсязі, з підставі надуманаості, необґрунтованості та безпідставності.
Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути залишені без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів спарви, позивачі у своєму позові посилаються на те, що вони є власниками домоволодінь № 4,6,10 по вулиця Житня в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області і звертаємось до суду в звязку з грубим порушення Державних будівельних норм та правил, правил безпеки, санітарних норм та правил під час будівництва відповідачем ОСОБА_4 житлового комплексу в межах вулиць Щаслива, Братська,Толстого, Л.Українки, Житня в селі Софіївська Борщагівка.
Відповідач ОСОБА_4 (як приватна особа) в зазначених межах, в 2013 році розпочала будівництво житлового кварталу який складається з 10 будинків.
Будинки різноповерхові, але переважно мають 9 поверхів.
Будівництво житлового комплексу було розпочато 2013 р. без будь яких дозволів на будівництво з порушенням будівельно-технічних норм, правил пожежної безпеки та інших нормативних документів, які регламентують будівництво, підтвердженням цього є акт депутатської земельної комісії від 21.03.2014 р. та лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області за №7/10-5/1804/08/04від18.04.2014р.
Пізніше в 2014 р., відповідач ОСОБА_4 отримала містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за№143/2014.
В грудні 2014 року, вже після проведення первинних будівельних робіт, ОСОБА_4 зареєструвала в Державній архітектурно-будівельній інспекції декларацію про початок будівництва.
ОСОБА_4 незаконно зареєструвала декларацію про початок будівництва і розпочала будівництво в зв'язку з чим ми звернулися з позовом до суду.
Київський апеляційний адміністративний суд 31.03.2015 р. ухвалив: вищевказану постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2015р. залишити без змін.
Згідно викопіювання з генерального плану с. Софіївська Борщагівка, через земельну ділянку, на якій здійснено будівництво, проходять магістральні мережі, в тому числі газопровід середнього тиску.
В теперішній час зазначений газопровід знаходиться під будинками №20 по вулиці Щаслива і №7 по вулиці Житня.
Згідно вимог ДБН 360-92 інженерні комунікацію не можуть проходити безпосередньо під житловими будинками. Фундамент будівлі повинен бути розташований на відстані 4 метрів від осі газопроводу середнього тиску.
Таким чином під час будівництва житлових будинків №20 по вулиці Щаслива і №7,№9 по вулиці Житня грубо порушені вимоги будівельних норм та правил, а також порушені вимоги техніки безпеки що ставить під загрозу життя мешканців як будинків №20 по вулиці Щаслива і №7,№9 по вулиці Житня так і мешканців приватних будинків на прилеглій території села Софіївська Борщагівка.
Крім того ОСОБА_4 побудувала кілька багатоповерхових будинків здійснила будівництво з порушенням норм ДБН України щодо висотності та кількості поверхів будинків.
Згідно висновку №3-04/2016 будівельно-технічного експертного дослідження „ складеного судовим експертом ОСОБА_5 12 квітня 2016 року, на основі проведених замірів на місцевості встановлено, що відстань від найбільш виступаючої конструкції стін дев'ятиповерхового будинку №7 до найбільш виступаючої конструкції стін двоповерхового будинку №4 по вул. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області становить 26,3м., а від найбільш виступаючої конструкції стін дев'ятиповерхового будинку №7 до найбільш виступаючої конструкції фундаменту будинку №6 по вул. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області становить 26,5м.
Експертом встановлено що житловий будинок №7 по вул. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області має дев'ять надземних поверхів та підвальний(ні) поверх(хи) і висота будівлі від планувальної позначки землі становить: 3,1 х-9 + 1,0 + 1,9 = 30,8 м. без врахування надбудов (ліфтових, вентиляційних шахт, та інш.).
Будівельними нормами передбачені вимоги щодо відстаней між житловими будинками та їх розміщення: ДБН В. 1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва: п.3.2 Протипожежні розриви встановлюють залежно від призначення, категорії за вибухопожежною і пожежною небезпекою, ступеня вогнестійкості будинків відповідно до вимог ДБН 360, СНиП 11-89, ДБН Б.2.4-1, ДБНБ.2.4-3, СНиП2.11.06, ВБНВ.2.2-58.1 та інших НД.
ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень»: п. 3.13 Відстань між: житловими будинками, житловими і громадськими, а також між: виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог (додаток 3.1). Між: довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи треба приймати відстані (побутові розриви) не менше 15 м, а заввишки в 4 поверхи і. - 20 м. між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових чат цих будинків - не менше 15 м. При розміщенні 9-16-поверхових житлових будинків суміжно з кварталами садибної забудови, що зберігається, відстань між садибним будинком і довгими сторонами багатоповерхового будинку приймається не меншою за висоту будинку, що зводиться.
При різних вимогах (протипожежних, санітарно-гігієнічних та ін.) до мінімально допустимих відстаней між будинками і спорудами при проектуванні треба приймати величини, найбільші з них.
Крім того розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2.5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня. Під час дослідження встановлено, що дев'ятиповерховий будинок по вул. Житня має Г-образну форму та впритул збудовано з будинком № 20 по вул. Щаслива, які разом утворюють спільну 11-образну будівлю та складаються із трьох прямокутників, довгі сторони яких виходять на вулиці Житня, Щаслива та Братська, а також в середину кварталу (внутрішній двір). В даній системі будівель торці будинку направлені в бік будинку № 9 по вул. Житня та в бік будинку №12 по вул. Братська і відстань від найбільш виступаючої конструкції стін довгої сторони дев'ятиповерхового будинку №7 до найбільш виступаючої конструкції стін двоповерхового будинку №4 та до найбільш виступаючої конструкції фундаменту будинку №6 по вул.. Житня в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області не відповідає мінімальним вимогам передбаченим приміткою 1 п. 3.13 ДБН 360-92**.
Таким чином будинки №7 та №9 по вулиці Житня побудовані з грубим порушенням норм ДБН.
Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з заявами, зверненнями та скаргами про те, що ОСОБА_4 будує житловий комплекс впритул до їхніх будинків, з численними порушення будівельних норм та правил що призводить до грубого порушення наших прав як мешканців сусідніх домоволодінь на яких напряму впливають зазначені порушення, але всі їхні звернення відповідачем були проігноровані що змусило їх звернутися до суду.
Згідно із статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 М°687-ХІУ для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.
Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.
Позивачі стверджують, що будівництво ОСОБА_4 житлового комплексу відбувається з численними порушеннями на які відповідач не реагує і реєстрація була здійснена на підставі завідомо неправильних документів на що відповідач демонстративно не звертає уваги.
Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України.
У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Так, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи згідно статті 9 Конституції України. Вказаним протоколом закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом норм ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Як вбачається з позовної заяви позивачі стверджують про те що, відповідач чинить їм перешкоди в користування власністю однак позивачі не вказують в чому саме виявляються порушення їхніх прав саме відповідачем та які негативні наслідки наступили внаслідок їх порушення.
Окрім того, позивачами не зазначено та не підтверджено належними доказами, яким саме чином будинки по вул. Житня №7, 9 створюють їм перешкоди в можливості використовувати, експлуатувати належне їм майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
Також суд звертає увагу на те, що лише позивачем ОСОБА_2 надано копію державного акту на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: с. Соф. Борщагівка, вул. Житня, 4, іншими позивачами не надано належних доказів, тобто державних актів на право власності на земельні ділянки, та інших безперечних доказів, що їх право власності належним чином зареєстроване на об'єкти, що знаходиться на даних земельних ділянках.
За таких обставин будь-які твердження позивачів про можливе порушення нормативної відстані між будинками є необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивачами не тільки не надано належних і допустимих доказів порушення їхніх прав, а також не зазначено в чому вони проявились та до яких негативних наслідків вони призвели.
Предметом даного позову являється усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення двох поверхів в будинках по вул. Житня, 7, 9 в с. Софіївська БорщагівкА, при чому не зазначено яких саме поверхів.
Системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини дозволяє зробити висновок про те, що знесення або перебудова побудованого не самочинно житлового будинку з належним чином затвердженим проектом, на земельній ділянці, яка відведена для цієї мети, уповноваженою на це особою, без істотних порушень норм ДБН, санітарних, протипожежних норм може бути викликана лише суспільною необхідністю.
Суд не може погодитися з вимогами позивачів стосовно знесення незаконної будови відповідача так як відповідно до вимог ст. 376 ЦК України знесення самочинного будівництва можливо за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування і лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм. За позовом фізичної особи рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалене на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведення нею факту створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Позивачами в судовому засіданні не доведено та не надано будь-яких доказів, що вказане будівництво житлового будинку створює саме їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, оскільки орган місцевого самоврядування не звернувся до суду з позовом про знесення відповідної будівлі, а позивачі не довели суду, що дана будівля створює їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи зазначене позов являється необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивачами не тільки не надано належних і допустимих доказів порушення своїх прав, а також не зазначено в чому вони проявились та до яких негативних наслідків вони призвели.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (про це зазначено у постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 р. у справі № 10/732).
Предметом даного позову являється усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення двох поверхів в будинках по вул. Житня, 7. 9 в с. Софіївська Борщагівка, при чому не зазначено яких саме поверхів.
Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.
Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Що стосується наданого позивачами висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 3-04/2016 від 12.04.2106 р., то із вказаної експертизи не вбачається яким чином обєкти, що знаходяться на земельних ділянках порушують права саме позивачів.
Такод слід звернути увагу на те, що згідно вказаного висновку експертизи вбачається що експерта не було допущено до вказаних будівель, також експертом з невідомих причин було визначено обєкти, що знаходяться на земельних ділянках як житлові, за відсутності відповідних документів, що підтверджують реєстрацію право власності них, оскільки без них дані будівлі являються обєктом незавершеного будівництва, що підтверджують реєстрацію права власності на них, оскільки за їх відсутності дані будівлі являються обєктами незавершеного будівництва. Звідси слідує, що посилання на норми п. 3.13 ДБН 360-92 було необґрунтованим.
Якщо припустити, що дані будинки відносяться до житлових, питання нормативної відстані між будинками, регулюється нормами п. 3.13 ДБН 360-92 згідно якого відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм протипожежних норм. Як вбачається з наданого висновку експертом не проводились дослідження на визначення інсоляції будівель позивачів та не визначалось чи відповідає протипожежна відстань встановленим нормативам. За таких обставин говорити про порушення відстані між будинками не представляється можливим взагалі, тому ще раз підкреслюється недоведеність порушених прав позивачів.
Незрозуміло яким чином та на якій підставі експерт провів виміри відстані між спірними будинками та будівлями, які знаходяться на земельних ділянках позивачів від найбільш виступаючих конструкцій багатоквартирних будинків, у висновку не зазначено яких саме конструкцій, на яку відстань вони виступають від стіни будинку, з яких матеріалів вони виготовлені), а не від стіни до стіни, тому такий вимір не може братись до уваги, оскільки є явно упередженим.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи, що позивачами не було поставлено у судовому засіданні, і не надано документів, у підтвердження того, яку саме перебудову необхідно здійснити, не надано доказів у підтвердження того, що вказані житлові будинки суперечать суспільним інтересам та порушує їх права та інших осіб.
Сам факт здійснення будівництва з порушенням норм проектно-дозвільної документації не може бути підставою для прийняття рішення про знесення нерухомого майна, так як будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка належать на праві власності відповідачу по справі та це не передбачено ч. 7 ст. 376 ЦК УКраїни.
Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Також, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачі просили усунути порушення її права власності шляхом знесення двох поверхів в будинках по вул. Житня№7 та №9 в с. Соф. Борщагівка у відповідності до норм ДБН України.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Разом з тим, не зважаючи на те, що судом розяснювалися сторонам вимоги ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивачами та їх представником не вказано яким способом та які дії слід зобов»язати відповідача здійснити та не зазначено про приведення до яких саме норм чи стандартів, проектів будівництва тощо.
У відповідності до роз»яснень, які містяться в п.п. 3, 13 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.
Оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом знесення двох поверхів в будинках по вул.. Житня№7 та №9 в с. Соф. Борщагівка у відповідності до норм ДБН України не конкретизований та з урахуванням того, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, підстави для задоволення вимог в частині зобовязання відповідача привести у відповідність здійсненого нею будівництва відсутні.
Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту
Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Разом з тим, позивачами не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивачів, що підтверджували би їх позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а доводи позивачів лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 376, 391 Цивільного кодексу України, Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

СУДДЯ: А.Я.Волчко