Номер провадження: 22-ц/785/518/16
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року по справі за позовом Управління пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсії,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсії, в подальшому уточнивши його, посилаючись на те, що 14 серпня 2013 року відповідач, який є курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області з заявою про призначення йому пенсії по втраті годувальника, як такому, що навчається в вищому навчальному закладі. Пенсія по втраті годувальника відповідачеві була продовжена згідно розпорядження управління від 20 грудня 2013 року на основі поданої відповідачем довідки Одеського державного університету внутрішніх справ від 29 червня 2013 № 176 про зарахування на перший курс, відсутності відомостей про перебування на державному утриманні та період навчання в навчальному закладі з 15 серпня 2012 року по липень-серпень 2015 року, і згідно вказаної довідки було проведено перерахунок пенсії та продовжено її виплату, відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 100% розмірі.

Також позивач вказує, що 12 грудня 2013 року до управління надійшла інша довідка Одеського державного університету внутрішніх справ від 04 грудня 2013 року № 1899, в якій зазначено, що відповідач являється курсантом 2-го курсу та перебуває на повному державному утриманні. Аналогічна інформація міститься в листі навчального закладу №657 від 28 лютого 2014 року щодо перебування відповідача на повному державному утриманні. Таким чином, в первинній довідці, на підставі якої була призначена пенсія відповідачу, містилась неповна інформація щодо державного забезпечення, а саме в ній не було вказано дату взяття на повне державне утримання. На підставі довідки № 657 та довідки № 1899 розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області від 21 березня 2014 року було проведено перерахунок пенсії відповідача у відповідності до вимог ст. 39 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% призначеної пенсії. Тому, в результаті подання ОСОБА_2 недостовірної довідки від 29 червня 2013 року № 176, та приховування факту перебування на повному державному утриманні, відповідачу було надміру виплачені кошти за період з 15 серпня 2012 року по 17 березня 2014 року в сумі 5 596, 00 грн., з яких грошову суму в розмірі 1198, 80 грн. було добровільно виплачено позивачу. Тому, загальна сума заборгованості відповідача становить 4 397, 20 грн.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином за місцем його реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Рішенням суду в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

На вказане рішення суду Управління ПФУ в Золотоніському районі Черкаської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В подальшому, на адресу апеляційного суду 03.02.2016р. надійшло клопотання представника апелянта про залишення позовних вимог без розгляду на підставі ст.ст. 51, 155 КАС України, в задоволенні якої було відмовлено у зв'язку з невідповідністю заяви чинному законодавству.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Згідно ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право призначення пенсії по втраті годувальника мають діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

14 серпня 2013 року ОСОБА_2, який є курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області з заявою про призначення йому пенсії по втраті годувальника, як такому, що навчається у вищому навчальному закладі. Як підставу для отримання пенсії відповідачем була надана довідка університету за №176 від 29 червня 2013 року.

Пенсія по втраті годувальника відповідачеві була продовжена згідно розпорядження управління від 20 грудня 2013 року на основі поданої відповідачем довідки Одеського державного університету внутрішніх справ від 29 червня 2013 № 176 про зарахування на перший курс, відсутності відомостей про перебування на державному утриманні та період навчання в навчальному закладі з 15 серпня 2012 року по липень-серпень 2015 року, і згідно вказаної довідки було проведено перерахунок пенсії та продовжено її виплату, відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 100% розмірі.

12 грудня 2013 року до управління надійшла інша довідка Одеського державного університету внутрішніх справ від 04 грудня 2013 року за № 1899, в якій зазначено, що відповідач являється курсантом 2-го курсу та перебуває на повному державному утриманні.

Аналогічна інформація міститься в листі навчального закладу №657 від 28 лютого 2014 року щодо перебування відповідача на повному державному утриманні. Таким чином, в первинній довідці, на підставі якої була призначена пенсія відповідачу, містилась неповна інформація щодо державного забезпечення, а саме в ній не було вказано дату взяття на повне державне утримання.

На підставі довідки № 657 та довідки № 1899 розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області від 21 березня 2014 року було проведено перерахунок пенсії відповідача у відповідності до вимог ст. 39 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% призначеної пенсії.

Тому, в результаті недостовірних даних в довідці від 29 червня 2013 року № 176, відповідачу було надмірно виплачені кошти за період з 15 серпня 2012 року по 17 березня 2014 року в сумі 5 596, 00 грн., з яких грошову суму в розмірі 1198,80 грн. було добровільно виплачено позивачу.

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом позивач фактично просить здійснити поворот виконання рішення суду. Проте, ч. 2 ст. 382 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надмірно внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15.05.2003р.

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Зі змісту зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Відносини, пов'язані із встановленням факту фіктивності того чи іншого документа, підпадають під ознаки такого діяння як використання підроблених документів, що відповідно до ст. 358 КК України являється злочином.

З огляду на те, що використання підроблених документів є злочином, передбаченим ст. 358 КК України, суд першої інстанції правильно вважав, що факти підробки документа та використання підробленого документа повинні бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Таким чином, суд обґрунтовано вважав, що відповідач не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи із аналізу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Таким чином, позивачем дійсно не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Правильність наданої університетом довідки, за якою була здійснена виплата пенсії відповідачу, а також сумлінність поведінки одержувача презумуються, у зв'язку з чим ОСОБА_2 є добросовісним набувачем переплачених коштів, а тому вони не підлягають поверненню.

Під час судового розгляду будь-яких даних про зловживання з боку відповідача, позивачем не було надано та судом не було встановлено.

Вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав, закріплених частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для стягнення з ОСОБА_2 пенсії за період з 15 серпня 2012 року по 17 березня 2014 року в розмірі 4 397, 20 грн., що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, стороною позивача дійсно не було надано до суду доказів, які б обґрунтовували правомірність заявлених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький