АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3207/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1540/16Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.

при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року по справі за позовом Академії митної служби України до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій.

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року представник Академії митної служби України звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до наказу Академії митної служби України від 13.08.2010 року №609-с відповідачку зараховано на перший курс юридичного факультету, на заочну форму навчання. 20.08.2010 року між Академією та ОСОБА_2 було укладено договір №408 про навчання, підготовку, перепідготовку підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Академією митної служби України.

Наказом по Академії від 19.06.2014 року №315-кс відповідачку було відраховано за порушення умов договору, а саме пункту 3.1, створення заборгованості по оплаті за навчання в сумі 4079 грн. 58 коп.

Уточнивши позовні вимоги у березні 2016 року представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за надання освітніх послуг у розмірі 4079, 58 грн., пеню за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг у розмірі 2731 грн. 51 коп., збитки від інфляції за час прострочення внесення плати у розмірі 2947 грн. 86 коп., три проценти річних в розмірі 255 грн. 15 коп., на загальну суму 9 634,52 грн. (дев'ять тисяч шістсот тридцять чотири гривні п'ятдесят дві копійки).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року позов Академії митної служби України - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Академії митної служби України - 9 103 грн. 19 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Академії митної служби України судові витрати в сумі - 1 154 грн. 66 коп.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішенняМиргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року змінити, задовольнивши позов Академії митної служби України частково, а саме, стягнути з неї заборгованість за договором про надання освітніх послуг та штрафних санкцій в сумі 253 грн. 30 коп., в тому числі заборгованість за навчання за сьомий семестр 79, 58 грн.; пеня за несвоєчасне внесення оплати за надання освітніх послуг з врахуванням річного строку позовної давності та суми заборгованості 39,75 грн.; збитки від інфляції 93,91 грн.; три проценти річних 40,06 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, а також таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неправильно встановлено обставини справи, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, відповідно до наказу Академії митної служби України від 13.08.2010 року №609-с відповідачку зараховано на перший курс юридичного факультету на заочну форму навчання.

20.08.2010 року між Академією та ОСОБА_2 укладено договір №408 про навчання, підготовку, перепідготовку підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Академією митної служби України. Відповідно до розділу 4 договору загальна вартість освітніх послуг за рік становить 7800 грн.

Згідно умов договору оплату замовник проводить одноразово за рік або частинами - по семестрах. Здійснення плати частково має відбуватись: за першу половину навчального року до 1 вересня, за другу половину навчального року до 1 лютого (а.с. 6).

Наказом по Академії від 19.06.2014 року №315-кс відповідачку було відраховано за порушення умов договору, а саме пункту 3.1, створення заборгованості по оплаті за навчання. Відповідно до наказу заборгованість у відповідачки наявна за сьомий семестр 2013/2014 років.

Відповідно до бухгалтерських документів які містяться в матеріалах справи, вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість у сумі 4079 грн. 58 коп. (а.с.51-53).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням уточнених позовних вимог правомірно виходив з наступного.

За правилами, передбаченими ст..ст.11, 509, 526 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених договором або законодавчим актом, і має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог відповідного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. ст. 901, 903, 907 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Стаття 611 ЦК України вказує на те, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оплата ОСОБА_2 12.12.2013 року послуг по договору на суму 4000 грн. (а.с.39) обліковуються позивачем в бухгалтерських документах (а.с. 52).

Проте, на момент проведення даної оплати у відповідачки наявна заборгованість як за шостий, так і за сьомий семестри. Тобто, вказане свідчить про неповний розрахунок відповідачкою за надані освітні послуги за договором.

В свою чергу, відповідачкою не надано суду доказів, щодо належного виконання своїх зобов'язань по договору в частині сплати коштів за період навчання, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача вищевказаної суми.

З матеріалів справи також вбачається, що наказом по Академії від 19.06.2014 року № 315 кс в пункті другому вказано про зняття нарахування коштів за навчання у восьмому семестрі 2013/2014 навчального року, що також було належним чином відображено в бухгалтерських документах (а.с. 53).

Відповідно до п. 5.2 договору від 20.08.2010 року № 408 за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник за кожен день прострочення перерахування коштів сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Тому, з урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду, щодо часткового задоволення вимог Академії про стягнення з відповідачки неустойки у вигляді пені, передбаченої п. 5.2. договору, на суму 1850 грн. 60 коп., тобто в межах строку позовної давності за один рік з 23.12.2014 року по 24.12.2015 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплачувати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, встановивши факт виникнення заборгованості відповідачки за договором станом на 1 вересня 2013 року з оплати за першу половину навчального року (2013/2014) в сумі 3700 грн., тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку задовольнивши вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 збитки від інфляції за час прострочення грошового зобов'язання (з 01.09.2013 року по 18.12.2015 року) в сумі 2947 грн. 86 коп. та три проценти річних -225 грн. 15 коп. за вказаний період.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок порушення зобов'язання за договором наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за навчальні послуги.

Доводи апелянта про те, що строк позовної давності про стягнення плати за навчання за шостий семестр сплив 01 лютого 2016 року, не заслуговують на увагу з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем належними та допустимими доказами не спростована, тому є доведеною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ В.І. Корнієнко

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області __________________ Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: