Справа № 461/8334/15 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/783/1380/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Федоришина А.В.

секретар Фейір К.О.

З участю: директора ТзОВ «Біля Цитаделі « ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_4, представника КП «Редакція газети ЛМР «Ратуша» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою директора ТзОВ «Біля Цитаделі» ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» до ОСОБА_3, комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив позивач в особі директора ТзОВ «Біля Цитаделі» ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає постановлене Галицьким районним судом рішення незаконним та необгрунтованим, таким, що прийняте на підставі неповно з»ясованих обставин, що мають значення для справи, які районний суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.Відповідо до змісту статті та з наведених стороною відповідача міркувань, в тому числі і через наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до переконання, що дім на бомбосховищі та пов»язані з цим висловлювання у статті є за своєю суттю фактичними твердженнями та підлягають доказуванню. Листом Управління архітектури ЛМР від 01 липня 2015 року також підтверджено той факт, що територія та об»єкт цивільної оборони не входить в межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 наданої ТОВ «Біля Цитаделі». Вище наведені документи та листи знаходяться в матеріалах справи, суду неодноразово акцентувалося на них увагу. Опис новобудови, даний у статті, опис характерних ознак об»єкта, який заплановано для будівництва «Біля Цитаделі» та містобудівний розрахунок додано відповідачем до матеріалів справи. З наведених листів-відповідей на інформаційні запити підготовлені та кореспондовані журналістом при підготовці та написанні статті, вона отримала інформацію про фактичні дані виключно про ТОВ «Біля Цитаделі» та земельну ділянку на АДРЕСА_1, яку було використано у статті газети «Дім на бомбосховищі».

Відповідно до абз.4 п.19 постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ» недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце у випадках зазначення у судовому рішенні певних обставин ( фактів), які не підтверджені доказами, їх недостатність, недостовірність та (або) суперечливість, відсутність мотивів прийняття чи неприйняття доказів тощо. В даному випадку судом не взято до уваги лист від 20 травня 2015 року ПП «ВР ЕЛІТБУД», яке згідно договору про інвестиційну діяльність укладеного з ТОВ «Біля Цитаделі» мало право встановлювати такий паркан, власне на цій підставі ТОВ «Біля Цитаделі» уже не потрібно було звертатися за дозволом про встановлення огорожі до Галицької районної адміністрації.

Судом у рішенні від 24 грудня 2015 року використано докази, які не підтверджують обставини справи та не відповідають предмету розгляду, що стало наслідком прийняття незаконного рішення. Отже, судом зроблено невірні висновки щодо обставин, якими підтверджується предмет спору.

Суд дійшов висновку, що у результаті встановлених обставин, які вказують на те, що інформація подана відповідачами у статті «Дім на бомбосховищі» не є достовірною, на них здійснено посилання і в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Проте, такі судження є невірними, оскільки встановлені обставини регулюють інші відносини які настали після 16 жовтня 2015 року та не відповідають предмету доказування.

Листи подані відповідачами не є належними доказами, не стосуються предмету доказування, а тому не могли бути використані судом як належні.

Мотивуючи відмову у задоволенні позову, суд дійшов невірного висновку, що інформація у статті газети «Ратуша» не порушує особисті немайнові права ТОВ «Біля Цитаделі». Відтак, ця інформація може бути сприйнята потенційними клієнтами як достовірна та відбити у них бажання здійснювати купівлю квартири у запроектованій будові.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов повністю.

Заслухавши пояснення директора ТзОВ «Біля Цитаделі» ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги в частині, що стосуються цитати «Новобуд має постати на … бомбосховищі» (в інших позовних вимогах не підтримує доводів апеляційної скарги), заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника КП «Редакція газети ЛМР «Ратуша» ОСОБА_5 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів ст.ст. 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/ або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у виданій КП «Редакцією газети ЛМР «Ратуша» за 09-15 липня 2015 року №26 (1742) була розміщена стаття під назвою «Дім на бомбосховищі», автором якої є відповідачка по справі ОСОБА_7. У статті є цитата «Новобуд має постати на … бомбосховищі».

Із матеріалів справи, зокрема, з листа управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення ЛМР №02-вих-598 від 24 листопада 2015 року ( а.с.107-108) захисна споруда № 48377 (бомбосховище) знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Поняття «бомбосховище» на сьогоднішній день немає у законодавстві, натомість є поняття «сховище», що згідно із ч.1 ст.32 Кодексу Цивільного захиту, є герметичною спорудою для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів.

Місцеві державні адміністрації як місцеві органи виконавчої влади, уповноважені здійснювати контроль за станом захисних споруд цивільного захисту.

З пояснень представників відповідача встановлено, що підставою для написання статті «Дім на бомбосховищі» у КП «Редакція газети ЛМР «Ратуша» були звернення громадськості міста Львова та тривожні публікації у соцмережі, що в ореалі історико-архітектурного середовища міста серед трьохповерхової забудови огороджено територію для будівництва шестиповерхових будинків, огороджений майданчик, доступ до бомбосховища закритий.

Зазначене змусило журналістів перевірити все, що відбувається. Відповідачка по справі як журналіст єдиного КП «Редакції газети ЛМР «Ратуша», у якої внаслідок її проживання в даному районі все відбувалося на очах, перша відреагувала на події що відбуваються та встановлені нею обставини виклала у статті під заголовком «Дім на бомбосховищі».

За своєю професійною діяльністю журналіст вправі використовувати епітети, гіперболи, алегорії з метою наголошення на актуальності питання, чи тривоги, чи в інший спосіб привернути увагу до статті та описаних у ній подій, що відбуваються.

Виходячи з фактичних наочних даних, що територія, де знаходиться сховище (бомбосховище) огороджена під будівельний майданчик для підсилення фактів використала заголовок «Дім на бомбосховищі» , «б»ючи тим самим у тривогу» .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд відповідно до вимог пункту 19 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначився іх характером такої інформації та з»ясував на підставі зібраних доказів чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням.

З долученого до справи листа управління архітектури, містобудування та інфраструктурних проектів Львівської ОДА ( а.с.113) декларація про початок виконання будівельних робіт позивачу органами Державного архітектурно-будівельного контролю не зареєстрована.

Згідно листа Львівської обласної державної адміністрації від 28 жовтня 2015 року (а.с.115) будівельні роботи позивачем розпочаті без розробленої та затвердженої у встановленому порядку проектної документації.

З листа відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей вбачається, що історико-містобудівне обгрунтування подається на розгляд центрального органу у сфері охорони об»єктів культурної спадщини - Міністерства культури України. Про результати розгляду ІМО Міністерством культури України інформація до відділу не надходила. Проектна документація на будівництво відділом не розглядалася.

В листі виконавчого комітету ЛМР від 22 червня 2015 року ( а.с.62) зазначено, що забудова земельної ділянки на АДРЕСА_1 є першою чергою освоєння квартальної забудови ( території між будинками АДРЕСА_1

Постановляючи рішення, суд прийшов до вірного висновку про те, що зміст зазначених вище листів є доказом, що інформація у статті «Дім на бомбосховищі» не є недостовірною у розумінні вимог приписів Цивільного кодексу України та Закону України «Про інформацію».

Сам факт забудови території, яка, навіть, межує із сховищем (бомбосховищем) насторожує на можливе знищення останнього як в процесі будівництва внаслідок використання тяжкої техніки так і руйнації при проведенні комунікаційних робіт. Головному управлінню ДСНС України у Львівській області невідомі плани зовнішніх і внутрішніх інженерних мереж із зазначенням вимикаючих пристроїв захисної споруди цивільного захисту за адресою АДРЕСА_1 через відсутність інформації, так як відповідно до вимог пункту 15 статті 20 Кодексу цивільного захисту України забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту покладається на балансоутримувачів.

З листа Галицької райадміністрації №31-2961 від 13 жовтня 2015 року ( а.с.109) вбачається, що дозвіл на влаштування огорожі будівельного майданчика районною адміністрацією позивачу не надавався.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що дозвіл на встановлення огорожі будівельного майданчика на земельній ділянці по АДРЕСА_1 був наданий 20 травня 2015 року ПП «ВР ЕЛІТБУД», яке згідно договору про інвестиційну діяльність укладеного з ТОВ «Біля Цитаделі» вправі було встановлювати огорожу і це позбавляло позивача звертатися за дозволом про встановлення огорожі до Галицької районної адміністрації. Однак, зазначене апелянтом суперечить ст.32 Кодексу цивільного захисту згідно якого місцеві державні адміністрації, як місцеві органи виконавчої влади, уповноважені здійснювати контроль за станом захисних споруд цивільного захисту.

Враховуючи те, що сховище на якому акцентує увагу автор статті, відповідачка по справі ОСОБА_3, є стратегічним об»єктом, повинно мати межі захисної зони, однак огороджене без будь-якого контролю органів місцевого самоврядування для будівництва будинку на забудову якого відсутній належно погоджений проект та дозвільні документи, відтак як у журналіста, як у пересічного громадянина виникла думка, що стала заголовком статті. Адже як вбачається із зібраних по справі доказів та долучених матеріалів справи, з пояснень сторін по справі огороджується територія для будівельних робіт, які ведуться за «парканом» та невидимі для оточення, тоді в догонку виготовляються документи так як є факт виконаних робіт та понесених на них затрат.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, що інформація не є недостовірною.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливее рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу директора ТзОВ «Біля Цитаделі» ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

А.В. Федоришин