Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/485/16-ц
Провадження № 2/553/577/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.05.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Босяк К.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавського регіонального управління ОСОБА_3 банку «ПриватБанк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства страхова компанія «Інгосстрах», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавське регіональне управління комерційного Банку «ПриватБанк» про страхове відшкодування , -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства страхової компанії «Інгосстрах», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавське регіональне управління ОСОБА_3 «ПриватБанк» про страхове відшкодування, в якому просив стягнути з відповідача страхову виплату у розмірі 50 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що між ним та відповідачем по справі 20 жовтня 2015 року було укладено договір №PLPDNS-159K181 на предмет добровільного страхування від нещасних випадків. За умовами даного договору страхування позивачем, як страхувальником, було взято на себе зобовязання своєчасно сплачувати страхові платежі, а в свою чергу страховик зобовязувався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику.

В позові позивачем вказувалось про те, що 11 рудня 2015 року ним було отримано травму у побуті, а саме: напружену підшкірну гематому верхньої третини правого передпліччя, в звязку з чим позивач звернувся до ОСОБА_2 акціонерного товариства страхової компанії «Інгосстрах» з заявою про настання страхового випадку у відповідності до укладеного вище договору. В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав, що подія, яка мала місце 11.12.2015 року визнана відповідачем не страховою, тому зважаючи на зазначені вище обставини останній змушений був звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства страхова компанія «Інгосстрах», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавське регіональне управління комерційного Банку «ПриватБанк» про страхове відшкодування було направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсутністю.

Згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2016 року скасовано. Справу повернуто до Ленінського районного суду м. Полтави для продовження розгляду справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2016 року прийнято до провадження дану цивільну справу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства страхова компанія «Інгосстрах» та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Полтавського регіонального управління ОСОБА_3 банку «ПриватБанк» за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні в звязку з їх безпідставністю.

Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків № PLPDNS-159K181, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані з життям, здоровям та працездатністю застрахованої особи.

Так, у відповідності до умов даного договору та Правил страхування, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику та вигодонабувачеві, а в свою чергу страхувальник зобовязаний своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору та Правил страхування.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказано, що 11 грудня 2015 року ним була отримана травма у побуті, а саме напружена підшкірна гематома верхньої третини правого передпліччя, що стало підставою для звернення останнього з вимогою про виплату страхового відшкодування до відповідача.

Листом за вих. № Z15BFPB700008M/02-25/12/2015 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки подія, яка мала місце 11.12.2015 року, не є страховою у відповідності до п. 11.5 договору страхування, констатовано факт не набуття чинності договором, у разі несплати або неповної сплати відповідної частини страхового платежу.

В судовому засіданні позивачем вказувалось, що вказану відмову у виплаті страхового відшкодування останній вважає безпідставною. В обгрунтування даних тверджень останнім вказувалось про те, що у відповідності до виписки з медичної картки Полтавської другої міської клінічної лікарні засвідчено факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та хірургічно оперативного втручання в період часу з 11 по 25 грудня 2015 року з діагнозом напружена підшкірна гематома верхньої третини правого передпліччя.

При цьому, позивачем вказувалось про те, що ним проводились страхові платежі у період з 01.10.2015 року по 06.01.2016 року шляхом списання з картки № 071949 грошових коштів у сумі 20 грн., факт проведення таких відрахувань мав місце 21.10.2015 року та 21.12.2015 року, як було зазначено в судовому засіданні позивачем.

Судом встановлено, що умовами договору добровільного страхування від нещасних випадків визначено, що у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобовязується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору та Правил страхування.

Так, у відповідності до п.6.2 договору, яким визначено, що не дає підстав для здійснення страхової виплати отримання внаслідок травми саден, припухлостей мяких тканин та ран до 2 кв.см. та глибиною до підшкірної клітковини, а також ушкоджень, що потребують безперервного стаціонарного та/або амбулаторного лікування строком менше 3 днів.

Зі змісту медичних документів, наданих позивачем, останнім не доведено належним чином, що отримана ним 11.12.2015 року побутова травма відноситься до нещасного випадку, визначеного укладеним Договором страхування від нещасних випадків.

Крім того, як вбачається з Таблиці №1 «Ушкодження здоровя внаслідок нещасних випадків та розмір страхових виплат по страховим випадкам», котра є невідємною частиною Правил добровільного страхування від нещасних випадків, затверджених Головою Правління ПРАТ СК «Інгосстарх» 18.06.2014 року, до травматичних ушкоджень, інших розладів здоровя внаслідок нещасного випадку, котрі визнаються страховим випадком відноситься: Передпліччя: п. 75 Перелом кісток передпліччя на будь-якому рівні, за винятком ділянки суглобів (верхня, середня, нижня третина): а) перелом однієї кістки розмір страхової виплати - 5 % від страхової суми); б) перелом двох кісток, подвійний перелом однієї кістки розмір страхової виплати - 10 % від страхової суми;

п. 76 незрощений перелом (псевдосуглоб) кісток передпліччя: а) однієї кістки розмір страхової виплати - 15 % від страхової суми; б) двох кісток розмір страхової виплати - 20 % від страхової суми. Примітки: страхова виплата за ст. 76 проводиться додатково до страхової виплати, що проведена у звязку з травмою передпліччя, якщо це ускладнення травми буде встановлено в лікувально профілактичному закладі по закінченню 9 місяців після травми й підтверджено довідкою цього закладу;

п.77 Травматична ампутація або тяжке ушкодження, що призвело до:

а) ампутації передпліччя на будь-якому рівні, розмір страхової виплати - 50 % від страхової суми;

б) екзартикуляції у ліктьовому суглобі, розмір страхової виплати - 55 % від страхової суми;

в) ампутації єдиної кінцівки на рівні передпліччя, розмір страхової виплати - 100 % від страхової суми.

Примітки:

1.Якщо у звязку з травмою ділянки передпліччя проводилися оперативні втручання ( за винятком первинної хірургічної обробки й видалення сторонніх тіл), додатково виплачується 10% від страхової суми одноразово.

2.Якщо страхова виплата проводиться за статтею 77, додаткова виплата за оперативні втручання, післяопераційні рубці не проводиться.

Таким чином, напружена підшкірна гематома верхньої третини правого передпліч, котра була отримана ОСОБА_1 11.12.2015 року у побуті, не відноситься до переліку травматичних ушкоджень передпліччя, інших розладів здоровя внаслідок нещасних випадків, котрі відносяться до страхових випадків, визначених додатком до Правил добровільного страхування від нещасних випадків.

З огляду на вказані вище факти та встановлені судом обставини, суд приходить до переконливого висновку, що подія, яка мала місце з ОСОБА_1 11.12.2015 року, не є страховою, та дії відповідача щодо кваліфікації даної події є законними та обґрунтованими.

При цьому, слід вказати, що у відповідності до п. 11.5 Договору страхування визначено що у разі несплати або неповної сплати відповідної частини страхового платежу Договір не набуває чинності.

Згідно п. 4.2 Умов страхування не визнаються страховим випадком події, що сталися до моменту набрання чинності даного Договору або після закінчення терміну його дії.

У відповідності до п. 7 Договору визначено термін дії даного договору 12 місяців, але не більше ніж сплачуємий період. При цьому, договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок Страховика. Цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити. При цьому, даним договором визначено, що сплачуємий період починається з 00 год. 00хв. дня, наступного за днем надходження страхового платежу на поточний рахунок та дорівнює 1 (одному) календарному місяцю.

Пунктом 11.2 договору визначено, що спосіб оплати щомісячний регулярний платіж у розмірі 20,00 грн..

В судовому засіданні представником відповідача вказувалось, що згідно виписок з рахунку, з якого проводились відрахування - страхові платежі в розмірі 20,00 грн., позивачем ОСОБА_1 були проведені оплати 21.10.2015 року та 21.12.2015 року, таким чином сплачуємий період по даному Договору відповідно становив з 22.10.2015 року по 21.11.2015 року та з 22.12.2015 року по 21.01.2016 року. При цьому, згідно виписки з карткового рахунку позивачем щомісячний платіж у розмірі 20.00 грн. у листопаді 2015 року не був здійснений.

Так, статтею 983 ЦК України визначено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежі, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обовязків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

З огляду на вказані вище фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що станом на 11 грудня 2015 року договір страхування був припинений, оскільки щомісячний платіж в розмірі 20,00 грн. в листопаді 2015 року ОСОБА_1 не здійснювався, а отримана ним, травма не є страховою у відповідності до п. 2.1.3 Умов страхування до Договору, оскільки у відповідності до п. 4.2 Умов визначено, що не визнаються страховими випадками травми, ушкодження, які відбулися після припинення дії договору страхування.

Більше того, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 вказані умови договору страхування щодо порядку та умов набрання чинності даного договору страхування не оспорювались на момент підписання даного договору та в ході судового розгляду справи.

Таким чином, станом на 11.12.2015 року договір страхування був припиненим та не був пролонгований, в звязку з не проведенням оплати ОСОБА_1 щомісячних платежів по даному договору. При цьому, дані обставини не були спростовані позивачем по справі шляхом подання належних та допустимих доказів на предмет підтвердження дії договору страхування на момент настання події отримання останнім травми 11.12.2015 року, що свідчить про безпідставність позовних вимог в даній частині та їх неспроможність щодо дії правочину на час отримання позивачем побутової травми.

Поряд з цим, неспроможними визнає суд і твердження позивача щодо чинності вказаного договору страхування від нещасних випадків, тобто його пролонгації, на час його лікування від отриманої травми та перебування в лікувальному закладі, оскільки питання настання страхової виплати визначається на момент настання події та відношення даної події до страхового випадку, а не на момент лікування застрахованої особи чи його повного чи часткового видужання відповідно до умов даного Договору.

Більше того, вищевикладені висновки суду щодо не проведення позивачем щомісячного платежу в листопаді 2015 року, підтверджується також і електронною базою Архіву повідомлень, згідно якої вбачається, що регулярний платіж на суму 20 грн. не був списаний з карткового рахунку клієнта ОСОБА_1 в звязку з недостатністю коштів 21.10.2015 року, 24.10.2015 року та 29.10.2015 року.

Дані обставини не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами по справі та фактично не оспорювалися останнім в ході судового розгляду.

Посилання позивача щодо можливості списання Банком в односторонньому порядку якихось інших грошових коштів, окрім наявних на зазначеному ним особистому картковому рахунку, є безпідставними і такими, що суперечать умовам вказаного Договору та вимогам чинного законодавства вцілому.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 ставилась вимога про відшкодування моральної шкоди в розмір 5 000 грн., посилаючись на те, що йому відповідачем було безпідставно відмовлено у страховій виплаті, в звязку з чим останній був змушений звертатись до банку та суду за захистом своїх прав, що на думку позивача призвело до значних моральних страждань.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями. Діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, частиною 3 статті23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. Погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Так, з наведених вище обставин та норм закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є такими, що суперечать вимогам, які регулюють порядок виникнення права на відшкодування моральної шкоди, оскільки дані вимоги є по своїй природі неспроможними, та юридично невмотивованими, оскільки саме по собі джерело походження правовідносин договір страхування, тобто договірні правовідносини, не надає права позивачу на відшкодування моральної шкоди, та тим паче, приймаючи до уваги той факт, що на момент настання події 11.12.2015 року даний договір страхування був припинений.

Більше того, слід звернути увагу на те, що у відповідності до положення ст. 611 ЦК України правовідносини між сторонами по справі мають зобовязальний характер та відповідно по своїй природі не породжують права у сторін на відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до встановлених судом обставин і фактів та зважаючи на норми закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України визначено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Згідно Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України у розгляді цивільних і кримінальних справі від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат , вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивача ОСОБА_1 є учасником бойових дій та у відповідності до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Так, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та стягнення моральної шкоди судом відмовлено тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та підлягає віднесенню з урахуванням правил та положень ст. 88 ЦПК України відшкодування за рахунок держави в розмірі у відповідності до ставок про сплату судового збору за вимогу майнового характеру та вимогу про стягнення моральної шкоди у відповідності до Закону України « Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 30, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, ст. ст.23, 611,625,992 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства страхова компанія «Інгосстрах», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавське регіональне управління комерційного Банку «ПриватБанк» про страхове відшкодування відмовити за безпідставністю.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1929,20 грн. віднести за рахунок держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5