Номер провадження: 22-ц/785/726/16Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду Одеської області від 22 травня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

13.02.2013 року, публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України (далі-Банк) звернулось із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 50 315,46 доларів США і 33 611,97 гривень пені.

Позов обгрунтовано тим, що відповідно до договору про переведення боргу від 24.09.2010 року, укладеного між АТ Укрексімбанк, ОСОБА_5 /первісний боржник/ і відповідачем ОСОБА_3/новий боржник/, до відповідача перейшов борг первісного боржника у сумі 98 941,61 доларів США за кредитним договором від 24.04.2008 року. На підтвердження переведення боргу за договором від 24.09.2010 року, укладена додаткова угода №2, якою сторони договору визначили позичальником відповідача, виклавши текст кредитного договору у новій редакції. Умовами договору, зокрема встановлено термін сплати відсотків та основного боргу, проте станом на 11.02.2015 року відповідач належним чином не виконав зобов'язань щодо сплати відсотків і суми основного боргу.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем і ОСОБА_4 24.09.2010 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась нести содірану відповідальність за невиконання позичальником умов за кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені зобов'язанням і постійно порушує умови договору, поручитель несе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав і подав зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору з тих підстав, що умови кредитного договору є несправедливими та дискримінаційними і таким, що обмежують його права, як споживача й не відповідають вимогам Закону України Про захист прав споживачів.

Представник позивача первісний позов підтримав, а зустрічний позов не визнав.

Представник ОСОБА_3 первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_4не приймала участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2015 року року первісний позов задоволено, у зустрічному позові відмовлено. Суд стягнув з відповідачів у солідарному порядку на користь Банка заборгованість у сумі 50 315,46 доларів США і 33 611,97 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язання. З відповідачів на користь Банка, у рівних частках, суд стягнув судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову Банку у позові і про задоволення зустрічного позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи і вимогам Закону України Про захист прав споживачів.

Відповідач ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, рішення суду від 22.05.2015 року не оскаржила.

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_3 скаргу підтримав; представник Банка скаргу не визнав; представник ОСОБА_4 скаргу підтримала.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч.1 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором переведення боргу від 24.09.2010 року за кредитним договором та договором поруки від 24.09.2010 року станом на 11.02.2015 року у сумі 50 315,46 доларів США, з яких: 47 976,61 доларів США заборгованість за кредитом; 566,71 доларів США строкова заборгованість по процентам; 1 750,14 доларів прострочена заборгованість по процентам , а також пеню у сумі 1 315,12 доларів США - еквівалент 33 611,97 гривень /по курсу НБУ на 11.02.2015 року 25,58 гривень за 1 долар США/, а.с.2-5 т.1.

Суд, задовольняючи позов Банка і стягуючи заборгованість у солідарному порядку виходив з того, що вимоги позивача обгрунтовані та доведені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Встановлено, що за додатковою угодою № 2 від 24.09.2010 року до кредитного договору від 24.04.2008 року та договором переведення боргу від 24.09.2010 року між Банком, ОСОБА_5 і ОСОБА_3, до останнього перейшов борг ОСОБА_5 у сумі 98 941,61 доларів США за кредитним договором від 24.04.2008 року. Факт видачі і отримання готівкою суми кредиту підтверджено належним доказом (а.с.7-16,18-26,30 т.1).

Кредит отримано на умовах забезпеченності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зі строком повернення кредиту до 23.04.2018 року (п.2.1.1 додаткової угоди №2 від 24.09.2010 року,а.с.18,18 зворот).

Умовами кредитного договору встановлено термін сплати відсотків і основної суми боргу за кредитом, а саме: з 1 по 15 число кожного місяця (п.п.2.5.1 а.с.8 зворот,п.2.5.1. а.с. 19 т.1).

Станом на: 18.09.2014 року позичальник мав прострочену заборгованість по кредиту у сумі 1 683,73 доларів США; на 20.10.2014 року мала місце прострочена заборгованість за кредитом у сумі 2 298 доларів США /Банк також нарахував пеню у сумі 539,71 доларів США/; на 19.11.2014 року мала місце прострочена заборгованість по процентам у сумі 591,71 доларів США, за кредитом у сумі 3 385 доларів США /Банк також нарахував пеню у сумі 595,34 доларів США/, а.с. 36,3740-4245,49,52-58 т.1.

Станом на 11.02.2015 року мала місце поточна заборгованість по нарахованим процентам у сумі 588,71 доларів США і заборгованість по простроченим процентам у сумі 1 750,14 доларів США (а.с.73,74 т.1).

ОСОБА_5 також станом на 11.02.2015 року нарахував пеню за порушення умов зобов'язання у сумі 1 845,01 доларів США, однак просив стягнути пеню за період з 15.10.2014 року по 11.02.2015 року у сумі 1 315,12 доларів США еквівалент 33 611,97 гривень, оскільки вимоги щодо стягнення пені у сумі 529,90 доларів Банк заявив в іншій справі (а.с.82,83 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року, яке набрало чинності, з відповідачів, у солідарному порядку стягнута пеня у сумі 11 945,11 гривень еквівалент 529,90 доларів США (а.с.171-174,244,245 т.1).

У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту, процентів та платежів за договором, позичальник сплачує Банку за кожний день прострочки, включаючи день оплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (п. 2.4.2.кредитного договору,а.с.8, 18 зворот т.1).

Одночасно з виникненням події невиконання зобов'язань, визначених п.4.1 договору, у Банка виникає право вимоги дострокового погашення позичальником зобов'язань за договором (п.п.4.2.1, а.с.10,20 зворот т.1).

Зважаючи на те, що позичальник належним чином не виконував зобов'язання щодо повернення суми кредиту й сплати процентів у строки, встановлені п.п.2.2.1,2.5.1 кредитного договору і додаткової угоди №2 до кредитного договору, систематично порушує умови зобов'язань, у Банка виникло право на дострокове стягнення суми кредиту і заборгованості за кредитним договором.

Оскільки позичальник порушив умови зобов'язання, а зобов'язання має виконуватись належним чином (ст. 526 ЦК України), порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України), позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1040 ЦК Укаїни), зобов'язанням сторін передбачено право Банка на дострокове погашення позичальником зобов'язань за договором (п.4.2.1 кредитного договору і додаткової угоди №2 до кредитного договору), - суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення достроково з позичальника у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором /договір поруки від 24.09.2010 року між Банком, позичальником і його поручителем ОСОБА_4 станом на час розгляду справи у суді не визнаний недійсним/.

Правильним є і висновок суду про відмову ОСОБА_3 у зустрічному позові про визнання недійсним кредитного договору від 24.04.2008 року.

Суд, відмовляючи у зустрічному позові обгрунтовано виходив з того, що позичальник прийняв умови кредитного договору, оскільки виконував зобов'язання у період з 2010 року по 2014 рік.

Не встановлено судом і порушень Закону України Про захист прав споживачів під час укладення між Банком та позичальником кредитного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у позові до Банка про визнання недійсним п.2.22 кредитного договору від 24.04.2008 року (а.с.250,251 т.1).

Доводи представника ОСОБА_3 у скарзі про те, що: укладаючи договір позичальник не знав і не міг знати про значне коливання курсу валют; зобов'язання між ним та Банком припинилось на підставі ст. 607 ЦК України; Банк не попередив його про валютні ризики; Банк безпідставно відмовив у погашенні кредиту по курсу 8 гривень за 1 долар США; кредитний договір підписано у редакції, викладеній Банком, має несправедливі умови і не відповідає вимогам ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів; п.2.22 кредитного договору суперечить вимогам закону; суд не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року щодо регулювання цивільних відносин між сторонами і з участю держави, а також положення актів міжнародного права, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно Національним банком України. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату, у зв'язку з чим незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не встановлена.

ОСОБА_3, укладаючи 24.09.2010 року кредитний договір, свідомо взяв на себе ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. При цьому, будь-яких законних підстав вважати, що така зміна, зокрема у сторону збільшення курсу, не настане, у позичальника не було.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст.ст.598,599 ЦК України).

Зобов'язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Оскільки не встановлено обставин, за яку жодна із сторні не відповідає /ст. 607 ЦК України/, позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав, твердження ОСОБА_3 про те, що зобов'язання припинено, не грунтується на обставинах справи і вимогах закону.

Пункт 2.22 кредитного договору від 24.04.2008 року відсутній у додатковій угоді №2 між Банком та позичальником від 24.09.2010 рок, що встановлено рішенням суду від 14.09.2015 року.

При укладенні додаткової угоди № 2 Банк і позичальник досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов та порядку його видачі й погашення; способів забезпечення зобов'язань; відсоткової ставки; порядку оплати, змін та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, у тому числі позичальник підтвердив, що до укладення договору йому повідомлено усю необхідну інформацію щодо умов кредитування (п.6.11), його попереджено про валютні ризики й надано інформацію щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу (абз.2 п.6.12); повідомлено про сукупну вартість кредиту з врахуванням процентної ставки, вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань (п.6.13).

Твердження апелянта у скарзі про те, що Банк порушив норми Закону України Про захист прав споживачів, у тому числі щодо надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, належним чином не підтверджені і спростовуються , зокрема додатковою угодою №2 від 24.09.2010 року.

ОСОБА_5 повідомив позичальнику на його звернення про можливість реструктуризації заборгованості /по курсу 8 гривень за 1 долар США лише на умовах, які влаштують обидві сторони договору.

На час укладення сторонами додаткової угоди № 2 - 24.09.2010 року, зазначений правочин відповідав чинному на той час законодавству України й не протирічив міжнародним актам, що регулювали цивільні відносини між сторонами.

Інших правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Надані представником ОСОБА_3 17.02.2106 року суду апеляційної інстанції заперечення щодо розрахунку пені колегія суддів не бере до уваги з таких підстав.

Із позовної заяви і розрахунків Банка вбачається, що Банк нарахував і включив до суми заборгованості пеню у сумі 1 315,12 доларів еквівалент 33 611,97 гривень за період з 15.10.2014 року по 11.02.2015 року, який відповідає умовам зобов'язання.

Так, відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору і додаткової угоди №2 до кредитного договору, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує Банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла на період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно, процентами та платежами за цим договором (а.с.8,18 зворот т.1).

З огляду на зазначене, кількість днів прострочення зобов'язання для нарахування пені відповідає умовам зобов'язання сторін.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат із позичальника ОСОБА_3, а також про відмову у зустрічному позові, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3 і залишає рішення суду у частині без змін.

Відповідач ОСОБА_4 не оскаржила рішення суду у частині стягнення заборгованості з неї, як з поручителя, у зв'язку з чим, виходячи з вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд не перевіряв законність та обгрунтованість рішення суду у частині стягнення заборгованості з поручителя.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2015 року у частині задоволення позову публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України і стягнення у солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_6 у сумі 50 315,46 доларів, а також у частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_3, стягнення з ОСОБА_3 судових витрат залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8