У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Мартинюка В.І., Попович О.В.,

Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Протоколом повторного розподілу справ між суддями від 04 грудня 2015 року справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків призначено судді-доповідачу - Попович О.В.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 02 листопада 2012 року ним було укладено з Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Одеське РУ АТ «БанкФінанси та Кредит») - Шаф І.Л. договір № 5939/1-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті на строк з 02.11.2012 року по 07.11.2013 року. В день укладення зазначеного договору позивачам було внесено в касу відповідача 87 000 грн. Відповідно до умов даного договору з 07.11.2013 року сума депозиту повинна була збільшитися до 106 000 грн на строк до 07.05.2014 року. Звернувшись 24.12.2014 року та 26.12.2014 року до філії «Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами про видачу грошових коштів та процентів, визначених умовами договору, отримав відмову, оскільки відносно посадових осіб банку порушено кримінальну справу, у зв'язку з чим питання щодо виплати банківського вкладу буде вирішено за наслідками розгляду кримінальної справи. Зазначена відмова відповідача повернути належні йому грошові кошти грубо порушили його майнові права, права споживача банківських послуг та чинне законодавство України, чим спричинили йому, пенсіонеру, людині похилого віку, ветерану праці значну моральну шкоду у розмірі 25 000 грн, яку він просить стягнути на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 87 000 грн та 25 000 грн моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, залишити в силі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 02 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Шаф І.Л. було укладено договір № 5939/1-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті. За умовами зазначеного договору клієнт ОСОБА_3 вносить, а Банк приймає грошові кошти в сумі 87 000 грн на строк з 02 листопада 2012 року по 07 листопада 2013 року, з 07 листопада 2013 року в сумі 106 000,00 грн по згоді сторін. Термін договору продовжено на 108 днів, строк договору з 07 листопада 2013 року по 07 травня 2014 року (а.с.5).

24.12.2014 року та 26.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся до філії «Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами про видачу грошових коштів та процентів, визначених умовами договору, однак отримав відмову, оскільки відносно посадових осіб банку порушено кримінальну справу, у зв'язку з чим питання щодо виплати банківського вкладу буде вирішено за наслідками розгляду кримінальної справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що була дотримана письмова форма договору між ОСОБА_3 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Шаф І.Л. договором № 5939/1-12 від 02 листопада 2012 року, який містить підписи та печатки сторін. Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативним актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надходження коштів до банківської установи та/або передачі коштів колишньому начальнику відділення № 9 Шаф І.Л., зокрема за договором 599/1-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 02 листопада 2012 року. Відсутність банківських рахунків, як наслідок необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження внесення грошів на депозит, зокрема, позивачем не надано ощадну книжку або документ що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку, або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Аналіз положень статей 1166 та 1172 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу передбаченої статтею 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, зокрема статей 1058-1060 ЦК України.

Саме така правова позиція висловлена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 лютого 2010 року, постановах Верховного Суду України № 6-17цс12 від 06 червня 2012 року; № 6-149цс13 від 29 січня 2014 року.

Верховний Суд України на засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 6 квітня 2016 року розглянув справу № 6 - 352 цс 16, предметом якої був спір вкладника з банком про відшкодування шкоди, завданої злочином (викраденням працівником банку вкладу).

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов'язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Мартинюк

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко