Справа №487/4685/15-ц 16.05.2016 16.05.2016
Провадження №22-ц/784/879/16
Єдиний унікальний номер 487/4685/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/879/16
Головуючий у 1 інстанції Карташева Т.А.
Категорія 39 Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Темнікової В.І., Маляренко І.Б.

Із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

За участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Наталія Валеріївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А :

22 червня 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - мати ОСОБА_5, які перебували між собою у шлюбі з 07 січня 1955 року. Після смерті батьків залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира відповідно до договору купівлі-продажу від 13.09.1991 року належала його батьку. На момент смерті батька в квартирі був зареєстрований відповідач та матір. Вони обидва звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але оформили спадщину тільки на вклади. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса від 09.06.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину спірного майна, оскільки відповідач вважає себе таким, що має право на обов'язкову частку, крім того не надані документи, що підтверджують родинні зв'язки між спадкодавцем та спадкоємцями (а.с. 1). В подальшому позивач зменшив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на ? частки спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті матері (а.с.126-128).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1044 грн. (а.с. 139-143).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (139-143).

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення судового збору змінити, а в іншій частині залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько сторін - ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - мати ОСОБА_5, які перебували між собою у шлюбі з 07 січня 1955 року. Після смерті батьків залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира відповідно до договору купівлі-продажу від 13.09.1991 року була придбана на ім'я батька. Посилаючись на вимоги ст. 28 КпШС суд прийшов до висновку, що батьки сторін мали право на ? частину квартири кожен. ОСОБА_5 не отримувала свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя. Тому суд прийшов до висновку, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшло право власності на ? частку спірної квартири. На момент смерті батька в квартирі був зареєстрований відповідач та матір. Вони обидва звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але оформили спадщину тільки на вклади. Посилаючись як на норми ЦК України 1963 року, так і норми діючого ЦК, суд прийшов до висновку що частка ОСОБА_5 у спірній квартирі складає ?: ? як спільна власність подружжя та ? як спадкоємця після смерті чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла. 10.07.2008 року вона склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_1 Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області від 09.06.2015 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач має право власності на ? частини спірної квартири, але зазначене право оспорюється відповідачем.

Судом першої інстанції правильно і повно встановлені обставини справи, дана належна оцінка наданим доказам, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі - рідні брати. Їх батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 січня 1955 року. На ім'я батька за договором купівлі продажу від 13.09.1991 року була придбана спірна квартира АДРЕСА_1. Відповідно до вимог ст. 22, 28 КпШС кожному з батьків сторін належало по ? частки в зазначеній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, після смерті якого його дружина та відповідач прийняли спадщину, оскільки фактично проживали з ним у вказаній частині. За їх заявою нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади. Відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року вони мали право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири кожен, але не оформили спадкових прав. З урахуванням наведеного суд прийшов до вірного висновку про те, що частка матері сторін у спірному майні складає ?, а частка відповідача - ? .

10 липня 2008 року матір сторін ОСОБА_5 склала заповіт, який був посвідчено в нотаріальній конторі, яким все належне їй майно, заповідала позивачу (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

09 червня 2015 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Н.В. винесла постанову, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що відповідач вважає себе спадкоємцем, передбаченим ст.1241 ЦК України, тобто нотаріус виходила з принципу безспірності нотаріального процесу. (а.с. 13). Про невизнання за позивачем права власності на 3/4 частки спірної квартири свідчить також заперечення відповідача на позов (а.с. 73-74).

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем не визнаються права позивача, тому він відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного та невизнаного права.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Діяльність нотаріату спрямована на охорону та захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, на запобігання правопорушенням шляхом правильного і своєчасного вчинення нотаріальних дій.

Правовий аналіз наведеної норми та закону в цілому дозволяє зробити висновок, що

нотаріат є органом безспірної цивільної юрисдикції та превентивного правосуддя. Професійна діяльність нотаріуса забезпечує превентивний правовий захист та унеможливлює порушення в майбутньому прав та інтересів суб'єктів права та виникнення спорів у судах. Тобто у разі виникнення спору, невизнання прав, питання підлягає судовому розгляду.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем не порушувались права позивача, що він є неналежним відповідачем у справі не заслуговують на увагу.

З доводами апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1044 грн. слід погодитись частково.

При зверненні до суду та під час розгляду справи позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1044 грн. (а.с. 2, 78), визначеної виходячи з вартості спірного майна за звітом про його оцінку в розмірі 104400 грн. (а.с. 81-89), тобто з вартості всієї квартири відповідно до заявлених позовних вимог. З рішення суду вбачається, що позов задоволено частково - за позивачем визнано право власності на ? частки спірної квартири (а.с. 133-135).

За такого, розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України слід було вирішити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору частково в розмірі 783 грн., тому рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат слід змінити.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 783(сімсот вісімдесят три) гривні.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді