Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 415/3124/15-ц
Провадження № 22ц/782/248/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Фарятьєва С.О.,

суддів Коновалової В.А., Луганської В.М.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 січня 2016 року за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області, 3-тя особа Привільська міська рада Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області, 3-тя особа Привільська міська рада Луганської області, в якому просив визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні ним нотаріальної дії щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №21«а», з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Горького м. Привілля Луганської області, на земельній ділянці, площа якої не визначена, який належав спадкодавцю ОСОБА_4, і зобовязати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_4, яка померла 05.09.2013 року, є його матірю, з якою він тривалий час мешкав однією родиною у цьому будинку, і він є єдиним спадкоємцем після її смерті, проте оформити спадщину на своє імя він не може через дії відповідача, який відмовляється видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 січня 2016 року у задоволенні позовних вимогОСОБА_2 до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області, 3-тя особа Привільська міська рада Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що ухвалене воно з неповним зясуванням, невідповідністю та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

В судовому засіданні Апеляційного суду Луганської області позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, але до суду не зявився.

Представник 3-ої особи Привільської міської ради Луганської області ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог позивача вона не заперечувала.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявились до апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ст. 2 ОСОБА_7 України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

У відповідності із вимогами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_8, в подальшому у звязку з реєстрацією 27.05.1980 року шлюбу з ОСОБА_9, ОСОБА_4 (а.а.с. 9-10).

20 листопада 2007 року ОСОБА_9 помер. Після його смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку №21 «а» з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Горького м. Привілля Луганської області.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10, спадкоємицею в цілому майна ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_4, яка мешкає у м. Привілля Луганської області, вул. Горького будинок №21 «а» (а.с.12).

З витягу про реєстрацію права власності не нерухоме майно №20044368 від 28.08.2008 року за реєстраційним номером 23884168 вбачається, що вищевказаний будинок зареєстрований за ОСОБА_4, номер запису: 1624 в книзі 2 (а.с. 13).

05 вересня 2013 року ОСОБА_4, тобто мати позивача, померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим виконавчим комітетом Привільської міської ради Луганської області, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 14).

Вимогами ч. ч. 1 і 2 ст. 1220 ЦК Українипередбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_4 була власником житлового будинку №21«а», розташованого по вул. Горького у м. Привілля Луганської області.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не надав належних доказів постійного проживання разом із спадкодавцем однією родиною на час відкриття спадщини, а тому у суду не виникло правових підстав для визнання бездіяльності ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області незаконною тазобовязання її вчинити нотаріальні дії спрямовані на видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що 24 квітня 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після своєї матері ОСОБА_4

У відповідності із ст. 7 ОСОБА_7 України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які

які вчиняють нотаріальні дії, у свої діяльності керуються зокрема, законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України.

Пунктом 3.22. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 ОСОБА_7 України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. За вимогами частини 3 цієї статті неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. А згідно з вимогами ст. 49 цього ж ОСОБА_7 України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Однак відповідач вищезазначені вимоги закону не виконав і у цей же день, тобто 24 квітня 2014 року, державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було винесено постанову про відмову позивачуу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням нотаріуса на те, що заяву про прийняття спадщини позивач у встановлений законом строк не подав, а перевірити документально те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, тобто факт прийняття ним спадщини, можливості немає (а.с.25).

03 березня 2015 року позивач, через свого представника ОСОБА_5 звернувся з письмовою заявою до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області, яка була зареєстрована за вх. № 127/02-14, з підстав того, що на його імя було отримано довідку голови вуличного комітету від 25.02.2015 року скріпленої гербовою печаткою та підписом секретаря виконавчого комітету Привільської міської ради про підтвердження факту його спільного проживання разом із матірю ОСОБА_4 по день її смерті за адресою: м.Привілля Луганської області, вул. Горького будинок №21 «а» (а.с.18-19).

Проте відповіді на вказану письмову заяву відповідач не надав і видав при цьому представнику позивача ОСОБА_5 постанову від 25 квітня 2014 року, якою по суті продублював постанову від 24 квітня 2014 року, про відмову позивачуу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням нотаріуса на те, що заяву про прийняття спадщини позивач у встановлений законом строк не подав, а перевірити документально те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, тобто факт прийняття ним спадщини, можливості немає (а.с.26).

Таким чином, заява позивача від 03 березня 2015 року, щодо видачі йому відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом розглянута не була та не було виконано вимоги позивача щодо видачі йому відповідачем відповідної вмотивованої постанови, що передбачено ч. 4 ст. 49 ОСОБА_7 України «Про нотаріат», відповідно до якої на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобовязанийвикласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

24 березня 2015 року позивач через свого представника ОСОБА_5повторно звернувся до відповідача із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка була зареєстрована відповідачем за вх. № 111/01-16, надавши відповідачу довідку Привільської міського ради від 17.03.2015 року про те, що він довгий час мешкав та вів спільне господарство із своєю матірю ОСОБА_4 за адресою: м.Привілля Луганської області, вул. Горького будинок №21 «а», для здійснення нотаріальних дій щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на ч. З ст. 1268 ЦК України та п. 3.21. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.02.2012 року, згідно з яким спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (а.с.22-23).

У повторній заяві від 24 березня 2015 року позивач вимагав від відповідача, у разі відмови вчинення нотаріальної дії, викласти причини відмови письмово у формі постанови.

Однак відповідач в порушення вимог ч. 4, ч. З ст. 49 ОСОБА_7 України «Про нотаріат» знову не надав позивачу відповідь, тобто постанову про відмову у вчиненні та/або постанову про вчинення нотаріальної дії, як про те просив останній на його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, права та законні інтереси щодо спадкування за померлою матір'ю позивача було порушено бездіяльністю відповідача, внаслідок чого позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_7 України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»

Положеннями ч. 1 п. 3 ст. 34 ОСОБА_7 України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема: видають свідоцтва про право на спадщину.

На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України (ст. 66 ОСОБА_7 України «Про нотаріат»).

В силу ст. 49 ОСОБА_7 України «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставновідмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї.

Заяв про відмову від спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 ОСОБА_2 не робив.

За таких обставин позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, а тому у відповідача не було перешкод для здійснення нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №21«а», з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Горького м. Привілля Луганської області, після смерті своєї матері, на що суд першої інстанції певної уваги не звернув.

Посилання суду на те, що вуличний комітет № 354 у місті Привілля у порядку встановленому ОСОБА_7 України «Про органи самоорганізації населення», легалізований не був, а тому статусу органу самоорганізації не набув і у нього не виникло право на видачу документів, а саме довідки позивачу від 17.03.2015 року, на які він посилається як на факт підтвердження постійного підтвердження однією родиною разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_7 України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи самоорганізації населення представницькі органи,що створюються частиною жителів, які тимчасово або постійно проживають на відповідній території в межах села,селища, міста. А згідно ст. 5 цього ж ОСОБА_7 України, система місцевого самоврядування включає органи самоорганізації населення.

Положеннями ч. ч. 1 і 2 ст. 8 ОСОБА_7 України «Про органи самоорганізації населення» передбачено, що з ініціативою про створення органу самоорганізації населення до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради можуть звернутися збори (конференції) жителів за місцем проживання за умови, якщо в них брало участь (було представлено) не менше половини жителів відповідної території, які мають право голосу. На зборах (конференції) жителів за місцем проживання обирається також ініціативна група, члени якої будуть представляти інтереси жителів учасників зборів (конференції) у відповідній місцевій раді. Ініціативна група подає до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради заяву про створення органу самоорганізації населення, протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання про ініціювання створення органу самоорганізації населення, із зазначенням основних напрямів діяльності створюваного органу самоорганізації населення, а також список учасників зборів (конференції) жителів за місцем проживання із зазначенням прізвища, імені, по батькові, року народження, серії і номера паспорта громадянина України або паспортних документів іноземця та домашньої адреси кожного учасника зборів (конференції) жителів.

З листа виконавчого комітету Привільської міської ради Луганської області вих. №2 від 04 січня 2016 року вбачається, що процедура легалізації полягала у виборах вуличного або будинкового комітету спільними зборами мешканців даної вулиці або будинку (а.с.73). А згідно з протоколом зборів мешканців вулиці Горького м. Привілля від 08 вересня 2000 року такий вуличний комітет створено було (а.с.63).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, на думку судової колегії, помилково дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2. ч.1. ст.307, ст. ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 січня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати бездіяльність ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Луганської області, яка полягає у не здійсненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №21«а», з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Горького м. Привілля Луганської області, який належав спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКР № 808840, і зобовязати ОСОБА_3 державну нотаріальну контору Луганської областівидати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №21«а», з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Горького м. Привілля Луганської області, який належав спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКР № 808840.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: