Справа № 361/289/16-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/2670/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 38 20.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належне спадкодавцеві майно. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла в рівних частинах позивачу ОСОБА_2 та брату позивача - ОСОБА_3 Позивач зазначала, що у визначений законом строк вона не мала змоги звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у зв'язку з тим, що вона з 1996 року є інвалідом ІІІ групи, а з 01 травня 2003 року - інвалідом ІІ групи. Після смерті матері вона довгий час не могла рухатися та пересувалася по квартирі тільки на милицях і не виходила за межі свого помешкання. Вказувала, що 31 жовтня 2015 року вона отримала лист від нотаріуса про те, що після смерті матері на 27 листопада 2015 року призначено видачу свідоцтву про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 на підставі його заяви, а вона, ОСОБА_2, пропустила строк для прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, позивач просила визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не довела, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України з поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 (а.с. 13,14, 32).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області від 05 серпня 2015 року № 875, на день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1. Зареєстрованих разом з нею осіб за вказаною адресою не було (а.с.43).

По справі встановлено, що за життя ОСОБА_417 травня 1985 року склала заповіт, згідно з яким заповідала належний їй жилий будинок та все її майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_5 та зареєстрований за № 16. Даний заповіт на день смерті ОСОБА_4 не змінений, не скасований та є чинним (а.с.6, 34).

Після смерті ОСОБА_4протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме 21 липня 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини (а.с.33).

Позивач ОСОБА_2 у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, а звернулася із такою заявою лише 24 листопада 2015 року (а.с.9).

29 листопада 2015 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської областіпозивачу надано відповідь про те, що вона не прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подала та із спадкодавцем фактично не проживала (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з приписами ч.1 ст.1270, ч.1,ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві із моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

У пункті 24 (абз. 6) постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач послалася на те, що з 1996 року вона є інвалідом ІІІ групи, а з 01 травня 2003 року - інвалідом ІІ групи. Після смерті матері вона довгий час не могла рухатися та пересувалася по квартирі тільки на милицях і не виходила за межі свого помешкання.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 1 травня 2003 року є інвалідом другої групи (безтерміново) та має хвороби, пов'язані з обмеженням здатності самостійно пересуватися, що підтверджується копією довідки Дніпровської МСЕК м. Києва від 14 квітня 2003 року та копію виписки із амбулаторної картки (а.с. 10, 11).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані позивачем обставини не є поважними причинами пропуску для прийняття спадщини у розумінні ст.1272 ЦК України, оскільки позивачем не надано доказів того, що у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 24 жовтня 2015 року вона зверталася до закладів охорони здоров'я за медичною допомогою та не мала можливості звернутися до нотаріальної контори за станом здоров'я.

З довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» № 78 від 10 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться під наглядом сімейного лікаря, постійно приймає медикаментозні препарати. 20 листопада 2015 року ОСОБА_2 була оглянута сімейним лікарем та на її вимогу була видана довідка про стан її здоров'я. Згідно з даними амбулаторної картки ОСОБА_2 протягом 2015 року зверталася до сімейного лікаря: 20 листопада 2015 року, 10 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року з приводу ревматоїдного поліартриту.

Тобто, ОСОБА_2 зі скаргами на здоров'я протягом визначеного законом шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не зверталася.

У суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання (а.с. 89-93) пояснили, що позивач ОСОБА_2 після смерті матері з'являлася у селі Шевченкове Броварського району Київської області, де проживає її чоловік. Позивач ходила без милиць і без палки. Вказували й на те що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями. Свідок ОСОБА_7 також вказувала, що вона звертала увагу позивача на те, що їй необхідно подати документи для прийняття спадщини після смерті матері.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач не була обмежена законом у праві письмового звернення до нотаріальної контори шляхом направлення заяви поштою чи видати уповноваженій особі довіреність на представлення її інтересів у відповідних органах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що вона була необізнана щодо визначених законом строків для прийняття спадщини, оскільки ці обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини у розумінні ст.1272 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові за його недоведеністю.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді