Справа № 360/2772/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/2833/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 57 25.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки в спільному майні подружжя і виключення з акту опису та арешту частини майна,

УСТАНОВИЛА:

у грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 26 серпня 1985 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

28 жовтня 1987 року, спільно ними на ім'я чоловіка було придбано житловий будинок АДРЕСА_1.

04 квітня 2015 року вони з чоловіком ? частину даного будинку подарували своєму сину ОСОБА_6.

27.05.2015 року її чоловіка ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Вироком суду з ОСОБА_3 було стягнуто також і грошові кошти на користь потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 395 300, 68 грн.

На виконання вироку суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих постановою державного виконавця відділу ДВС Бородянського РУЮ у Київській області від 26.08.2015р. було накладено арешт на все майно ОСОБА_3

13 жовтня 2015 року державним виконавцем проведено опис та арешт автомобіля «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1, а 20 листопада 2015 року проведено опис та арешт ? частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Оскільки, вказана частина будинку та автомобіль є спільним майном подружжя, а державним виконавцем неправомірно накладено арешт на її частку у цьому майні, просила визнати зазначені ? частину будинку АДРЕСА_1 та автомобіль «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю її (позивачки) та ОСОБА_3, а частку кожного з подружжя рівною, визнати за нею (позивачкою) право власності на ? частину вказаного будинку та на ? частину автомобіля та виключити ці ? частину будинку і ? частину автомобіля з актів опису та арешту майна від 13 жовтня 2015 року та від 20 листопада 2015 року.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та автомобіль «Ауді», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а частки кожного з них рівними. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1. Виключено з акту опису й арешту майна, складеному 20 листопада 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 360/1961/14-к, виданого Бородянським районним судом 30 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в сумі 395 300,68 гривень, 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та звільнено дану частину будинковолодіння з-під арешту. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови в позові, а саме визнати, що ідеальна частка ОСОБА_2 в праві власності на автомобіль «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, становить ? частину даного автомобіля та виключити належну ОСОБА_2 ? частину даного автомобіля з акту опису та арешту державного виконавця від 13 жовтня 2015 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи оскаржувану частину рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині визнання права власності за позивачем ОСОБА_2 на ? частину автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль є річчю неподільною і не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в цьому майні, позивачкою не запропоновано жодного варіанту його поділу, тому суд був позбавлений можливості здійснити поділ цього автомобіля між подружжям.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, сторони з 26 серпня 1985 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_3 є власником автомобіль «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 23 квітня 2010 року (а.с. 23).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Окільки позивач ОСОБА_2 не заявляла вимог щодо здійснення поділу спільного автомобіля шляхом передачі їй у власність або ж виплати грошової компенсації, суд першої інстанції, вірно встановивши, що автомобіль є об'єктом спільного сумісного майна, а частки кожного із подружжя є рівними, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні вимог про визнання права на ? частину автомобіля.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводів апелянта щодо необхідності змінити рішення, зазначивши що ідеальна частка ОСОБА_2 в праві власності на автомобіль становить ? частину даного автомобіля, оскільки такої вимоги позивачем заявлено не було. До того ж, визнавши у резолютивній частині рішення ? частину спірного будинковолодіння та автомобіль спільним сумісним майном, суд першої інстанції вказав, що частки кожної із сторін у спільній сумісній власності є рівними.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Так як рішення в частині задоволення вимог не оскаржується, тому апеляційному перегляду не підлягає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.,

Приходько К.П.