Справа № 464/4408/16-ц
пр.№ 2/464/1356/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

25.05.2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором від 07.02.2008 року, в результаті чого виникла заборгованість, яка разом із штрафними санкціями складає 14559,17 доларів США, що еквівалентно 369725 грн. 34 коп. Оскільки кредит було забезпечено іпотекою, банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її продажу, виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з цієї квартири та стягнути з них судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, та зазначивши про підтримання позовних вимог, а також згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачів, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачам на адресу за місцем їх реєстрації, вважається, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

07.02.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF 46953, за умовами якого банк надав позичальнику для придбання квартири по вул. Ромашковій в м. Львові згідно договору пайової участі у будівництві №03Р від 12.09.2005 року кредит в розмірі 23000 доларів США строком на 25 років. Позичальник зобов'язався сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 11,5% річних щомісяця згідно з графіком, а у випадку виникнення заборгованості, відсотки складатимуть 14,5% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07.02.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та відповідачами укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідачі, як власники, надали в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 метрів квадратних, житлова - 40,7 метрів квадратних.

Іпотечним договором передбачено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотека діє, зокрема, до припинення основного зобов'язання (п.24).

Вказаний договір іпотеки сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Позивач вказує на те, що відповідачем умови договору не виконуються. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 17.05.2016 року заборгованість за кредитним договором складається з:

- заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10337,89 доларів США, що за офіційним 26,848461 курсом НБУ на день ухвалення рішення еквівалентно 277556 грн. 44 коп.(з розрахунку грн. за 1 долар США);

- заборгованості по відсотках на суму 1534,49 долари США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 41198 грн. 69 коп.

Статтею 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Пунктами 6.2, 6.3 договору передбачено, що за несвоєчасне повернення кредиту або його частини, а також несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

На підставі цього нараховано до сплати відповідачу пеню в розмірі 2686,79 долари США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 72138 грн. 18 коп.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті.

Відповідачі доказів належного виконання умов кредитного договору не надали.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів виконання зобов'язання відповідачами не надано.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

За загальним правилом ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

16.03.2016 року відповідачам направлено повідомлення-вимогу про погашення суми кредиту в повному обсязі із відсотками в 30-ти денний строк з дня отримання цієї вимоги, а також про звільнення квартири.

Як вбачається з довідок за відомостями адресно-довідкового підрозділу відповідачі зареєстровані та проживають за адресою своєї квартири, яка є предметом іпотеки.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Статтею 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

В той же час, згідно п.п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону україни «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 надано кредит надано в іноземній валюті, нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання позичальника та його майнових поручителів, загальна площа цього нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м для квартири.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки цим Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог, оскільки це в свою чергу призвело б до позбавлення конституційного права на звернення до суду за захистом свого права та прийняття рішення щодо захисту такого права.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. У разі порушення позичальником обов'язків, встановлених кредитним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені за рішенням суду прямо передбачене в Законі (ч. 1 ст. 38, абз. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 5 ст. 38 вказаного вище Закону якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд, що свідчить про те, що будь-яке окреме уповноваження іпотекодавця для цього не потрібне. Згідно ч. 6 цієї статті ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

В той же час, при вирішенні спору суд враховує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом його дії, зокрема, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави. А відтак, суд приходить до висновку про необхідність зупинення виконання рішення на період дії вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 5401 грн. 18 коп., що підтверджується платіжними дорученням № 101836 від 03.03.2016 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 590, 599, 610, 611, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 11, 33, 38, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, ст. 1, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 66,4 метрів квадратних, житлова - 40,7 метрів квадратних, шляхом продажу цієї квартири як предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 07 лютого 2008 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, на погашення заборгованості за кредитним договором № КF 46953 від 07 лютого 2008 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 в сумі 14559 (чотирнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) доларів США 17 центів, що еквівалентно 390891 (триста дев'яносто тисяч вісімсот дев'яносто одна) гривня 31 копійка, шляхом продажу цієї квартири Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з встановленням ціни продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» судові витрати з оплати судового збору в розмірі по 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 39 копійок в рівних частках з кожного.

На період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання рішення зупинити.

Заочне рішення може бути переглянуто Сихівським районним судом м. Львова за письмовою заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя: