АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/8684/16 Головуючий у 1 інстанції- Юзькова О.Л.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства «Віталфарма» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2016 року у справі за позовом Приватного підприємства «Віталфарма» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за невиконання договірного зобов»язання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року Приватне підприємство «Віталфарма» (далі - ПП «Віталфарма») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 і, з урахуванням уточнень до позову, на підставі ст.625 ЦК України, у зв»язку з затримкою відповідачем виконання грошового зобов»язання, просило винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати станом на час постановлення рішення, які за розрахунком позивача, станом на лютий 2016 року, відповідно, складали, 434.958,29 грн. та 2.766.268,88 грн. /т.1 а.с.2-5, 173-176, т.2 а.с.44-46,49-51,114-115/.

Позивач послався на те, що відповідач винен у невиконані своїх зобов»язань за попереднім договором від 24.06.2008 року (нова редакція договору - від 4.07.2008 року), щодо укладання в термін до 25.07.2008 року основної угоди купівлі-продажу майнового комплексу по АДРЕСА_1, а тому, в силу п.п.5, 13 Попереднього договору, у звязку з невиконанням основного договору, повинен повернути авансову суму у розмірі 969.940 грн. та штраф у сумі 970.000 грн. у термін до 20.08.2008 року за несвоєчасне повернення авансової суми. А в разі, якщо основний договір не укладено з вини покупця, то всі сплачені суми залишаються у продавця/т.1 а.с.9-15/.

Таким чином, як вважав позивач, оскільки основний договір не укладено з вини продавця, останній зобов»язаний йому повернути авансовий платіж у сумі 969.940 грн. та штраф у такому ж розмірі, а тому зобов»язаний, в силу ст.625 ЦК України, виплатии йому, позивачу, 3% річних та інфляційні втрати за період затримки виконання грошового зобов»язання у загальній сумі 1.939.880 грн., починаючи з 20.08.2008 року по день ухвалення рішення.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2016 року у позові ПП«Віталфарма» до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено за пропуском строків позовної давності /т.2 а.с.123-125/.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути з боржника суми за затримку виконання грошового зобов»зання, яке виникло з 20.08.2008 року і про яке позивачу було відомо з цієї ж дати, а, між тим, з цим позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат про прострочку виконання грошового зобов»язання позивач звернувся 29.02.2012 року, тобто, з порушенням трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України, і про застосовування якого у суді першої інстанції просив відповідач.

Тобто, як вважав суд першої інстанції, на час звернення позивача до суду з цим позовом, був пропущений строк позовної давності щодо стягнення грошової суми, а, відповідно, позивач втратив право і на стягнення сум, пов»язаних з відповідальністю за затримку виплати цієї грошової суми,згідно до ст.625 ЦК України.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь чакс прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що 24.06.2009 року між позивачем ПП «Віталфарма» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Попередній договір, за умовами якого, з моменту набуття відповідачем права власності на цілісний майновий комплекс, що по АДРЕСА_1 та отримання позивачем повідомлення про це і копій правовстановлюючих документів на об»єкт купівлі-продажу у строк до 1.08.2008 року, сторони домовились укласти договір купівлі-продажу на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до п.п.5,13 Договору від 4.07.2008 року про внесення змін до Попереднього договору від 24.06.2009 року позивач, як покупець зобов»язаний сплатити відповідачу, як продавцю, 969.940 грн. У разі не укладення основного договору з вини продавця, та неповернення ним покупцю 969.940 грн. у термін до 20.08.2008 року, продавець зобов»язаний, крім повернення указаного авансового платежу, також сплатити на користь позивача штраф у розмірі 970.000 грн./т.1 а.с.9-14/.

Для підтвердження своїх зобов»язань і забезпечення їх виконання 4.07.2008 року позивач, як потенційний покупець, сплатив відповідачу завдаток у розмірі 969.940 грн.

Однак, оскільки основний договір у передбачений Попереднім договором строк не був укладений з вини відповідача, позивач у липні 2009 року звернувся до суду з позовом про стягнення суми завдатку та штрафу у загальній сумі 1.939.880 грн. В ході розгляду цього позову, з зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 з вимогою про визнання недійсним останнього речення пункту 1 та фрази із пункту 13 Попереднього договору і зобов»язати ПП»Віталфарма» укласти договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, відповідно до умов Попереднього договору в редакції від 4.07.2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.03.2011 року у первісному та зустрічному позовах відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 17.08.2011 року касаційну скаргу ПП»Віталфарма» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.03.2011 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 946.640 грн. скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП»Віталфарма» 969 640 грн., а у решті рішення залишене без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 18.04.2012 року за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, вище зазначене рішення від 17.08.2011 року скасоване у повному обсязі, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2010 року та ухвала Апеляційного суду м.Києва від 24.03.2011 року залишені без змін.

Постановою Верховного Суду України від 13.02.2013 року ухвала ВССУ від 18.04.2012 року скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду касаційної інстанції /т.1 а.с.80-84/.

Ухвалою ВССУ від 3.04.2013 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2010 року та ухвала Апеляційного суду м.Києва від 24.03.2011 року скасовано в частині позовних вимог ПП»Віталфарма» та ОСОБА_1 про відшкодування суми з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2010 року та ухвала Апеляційного суду м.Києва від 24.03.2011 року залишено без змін /т.1 а.с.105-107/.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 9.09.2013 року у позові ПП «Віталфарма» про стягнення з ОСОБА_1 збитків відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.03.2014 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9.09.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП»Віталфарма» 1.939.880 грн., як авансова сума, 969.940 грн. згідно Попереднього договору, та штраф у такому ж розмірі з підстав того, що саме з вини відповідача ОСОБА_1 не був укладений між сторонами основний договір купівлі-продажу майнового комплексу по АДРЕСА_1/т.1 а.с.135-139/.

Ухвалою ВССУ від 17.09.2014 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 13.03.2014 року залишене без змін /т.1 а.с.182-185/.

Встановлено, що на час розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 зобов»язання з виплати авансового платежу та штрафу у загальлній сумі 1.939.880 грн. не виконане.

Отже, на цей час у судовому порядку вирішене питання щодо задоволення позовних вимог ПП»Віталфарма» від липня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП»Віталфарма» авансової суми 969.940 грн. та штрафу у сумі 970.000 грн., а всього, у розмірі 1.939.880 грн. у відповідності з Попереднім договором від 4.07.2008 року.

Як слідує із п.13 Попереднього договору від 4.07.2008 року, указана сума повинна була виплачена позивачу, у строк до 20.08.2008 року, про що йому було відомо.

Таким чином, перебіг строку позовної давності про стягнення в порядку ст.625 ЦК України позивачем ПП «Віталфарма» з ОСОБА_1 розпочався з 20.08.2008 року, який в силу ст.257 ЦК України, повинен закінчитись 20.08.2011 року.

Між тим, відмовляючи у позові за збігом строків позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що вимога ПП»Віталфарма» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв»язку з прострочкою виконання відповідачем грошового зобов»язання у сумі 1.939.880 грн., починаючи з дати 20.08.2011 року, є частина вимоги, право на яку має позивач, оскільки відповідальність за прострочку виконання грошового зобов»язання, що передбачена ст.625 ЦК України, безпосередньо пов»язана з самим грошовим зобов»язанням у вигляді авансового платежу та штрафу у сумі 1.939.880 грн.

Отже, ПП»Віталфарма», звертаючись у липні 2009 року до суду з позовом про стягнення авансовго платежу та штрафу, тим самим, відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України перервав строк позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв»язку з затримкою основного зобов»язання.

А, відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, враховуючи, що після переривання строку позовної давності, факт якого виник у липні 2009 року, позивач ПП»Віталфарма» звернувся до суду з позовними вимогами щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочку виконання основного зобов»язання 29.02.2012 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності, свідчить про те, що цей позов подано з дотриманням вимог закону.

Колегія суддів вважає, що розрахунок позивача щодо стягнення на його користь 3% річних та інфляційних втрат виконаний правильно і апеляційним судом перевірений.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову ПП»Віталфарм» та стягнення на його користь з відповідча 3% річних у сумі 459.528,95 грн. та інфляційних втрат у сумі 2.836.104,56грн. від заборгованої суми 1.939.880 грн. за період з 20.08.2008 року по 13.07.2016 року.

Загальна сума, що підлягає стягненню становить 3.295.633грн.51коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість апеляційної скарги ПП»Віталфарма» та необхідність скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч дійсним обставинам справи та вимог матеріальних норм права, та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПП»Віталфарма» належить стягнути судові витрати за весь час розгляду цивільної справи у загальній сумі 11.657 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Віталфарма» задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позвону заяву Приватного підприємства «Віталфарма» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Віталфарма» 3.295.633 (три мільйони двісті дев»яносто п»ять тис. шістсот тридцять три)грн. 51коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Віталфарма» судовий збір при зверненні до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою, у загальній сумі 11.657 (одинадцять тис. шістсот п»ятдесят сім) грн.90 коп.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді