Номер провадження: 22-ц/785/3562/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу посилаючись на те, що 06.07.2010 року відповідач ОСОБА_5 взяв у неї в борг грошові кошти у сумі 100000,00 дол. США для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Абрикосова, 9, про що власноруч написав розписку.

Позивач стверджувала, що ОСОБА_5 отримав від неї грошові кошти, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2, та використав їх в інтересах та на користь подружжя.

Позивач також зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою повернути гроші, проте, жодних дій на погашення заборгованості вони не вчинили, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 06 липня 2010 року у сумі 2105000,00 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 06.07.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики у вигляді розписки. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_4 позичила ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 100000,00 доларів СІІІА строком до 01 липня 2013 року для купівлі земельної ділянки та будинку, розташованих за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Абрикосова, 9,

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Згідно пояснень позивача, свої зобовязання за договором вона виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу ОСОБА_5 гроші у розмірі 100 000 доларів США, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання по поверненню боргу.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Суд правильно визнав зазначену розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання, так як відповідачі даний факт жодним чином не спростували.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

На час укладення договору позики від 06.07.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17 лютого 2015 року було розірвано, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії І-ЖД № 127990 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби ОМУЮ.

Отримані грошові кошти відповідач витратив на потреби сімї, а саме на придбання земельної ділянки та житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно 06 липня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено два договори купівлі-продажу, за умовами яких ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку, яка розташована за адресою Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Абрикосова, 9, площею 0,0459 гектарів, а також розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 210,2 кв.м., житловою площею 93,0 кв.м.

Відповідно до змісту ч.6 та ч.9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як визначено ч.2 ст.54 та ч.3 ст.55 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності, дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Згідно з змістом ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 р. за №6-88цс12 договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї.

Статтею 60 СК України, п.3 ст. 368 ЦК України визначається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд правильно дійшов висновку, що договір позики був укладений відповідачем ОСОБА_5 в інтересах сім'ї, так як іншого у судовому засіданні доведено не було, то відповідачка ОСОБА_2 також повинна відповідати за його погашення.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

За викладених обставин суд обгрунтовано дійшов висновку, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 боргу за договором позики від 06 липня 2010 року у сумі 100 000 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення до суду (100 дол. США = 2105,00 грн.) становить 2 105 000 грн..

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом процесуальних прав ОСОБА_2, відсутність її згоди на придбання ОСОБА_5, її чоловіком, спірних обєктів нерухомості в інтересах сім`ї за кошти, отримані за договором позики, відсутність між ОСОБА_2 та позивачем будь-яких договірних правовідносин, відсутність розписки про отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_2, безпідставність вимог позивача з посиланням на штучно створені спірні правовідносини, які виникають з поділу сумісно нажитого майна подружжя як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_9