Номер провадження: 22-ц/785/2570/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та пені, в якому просила стягнути на її користь заборгованість по аліментах та пеню в загальній сумі 149345,17 грн та витрати на правову допомогу (а.с. 1).

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8713,7 грн. (а.с. 23-24).

01.02.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року. Апелянт вважає рішення таким, що постановлено з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування власної позиції ОСОБА_2 посилається на наступне.

Необґрунтованою вважає апелянт відмову суду у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 124611,92 грн. пені, чим порушив ч.1 ст.196 СК України, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неправильно застосував постанову Верховного Суду України № 6-94 цс-15 від 01.07.2015 р. Також апелянт скаржиться на незаконне позбавлення позивача права на стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки докази витрат, на думку апелянта, надані суду. Апелянт просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.26-27).

15.03.2016 року апелянтом було подано клопотання про розгляд справи за її відсутності, апеляційна скарга підтримана нею в повному обсязі.

У судове засідання відповідач не зявився, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а заочне рішення Котовського районного суду Одеської області від 26.01.2016 року залишенню без змін, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі, судом першої інстанції було вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам у сумі 24733,25 грн., оскільки стягнення аліментів відбувається в порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадку існування спору щодо суми аліментів, питання щодо якого вирішується в судовому порядку (ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо визначення розміру пені, а саме її зменшення з 124611,92 грн. до 8713,7 грн. та вважає за необхідне, відхиляючи доводи апеляційної скарги зазначити наступне.

Відповідно до ст. 196 СК України, яка передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Представник апелянта, розраховуючи розмір пені за несплату аліментів (а.с.2-3), керувався, як зазначено в апеляційній скарзі постановою Верховного Суду України №6-81цс-13 від 11.09.2013 року, в якій викладена наступна правова позиція: оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Постановою Верховного Суду України №6-94цс-15 від 01.07.2015 року змінена правова позиція ВСУ, на що прямо вказано в цій постанові, в тому числі в порівнянні з правовою позицією на яку посилався позивач. Оскільки правові позиції ВСУ є обовязковими для всіх субєктів правозастосування в силу ст. 360-7 ЦПК України, то колегія суддів при перевірці доводів апеляційної скарги виходять з останньої позиції, згідно з якою пеня за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума (неустойки) пені визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки, а не покласти непомірне обтяження на боржника.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на достатність доказів, наданих суду першої інстанції, для стягнення з відповідача сум витрат на правову допомогу (а.с.26-27).

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суду першої інстанції був наданий лише розрахунок вартості наданих послуг без їх документального підтвердження. Тож, суд дійшов правильного висновку відмовивши позивачці у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу. При цьому наступне їх подання без відповідної мотивації з врахуванням участі професійного представника на стадії апеляційного провадження не змінює кваліфікації спірних правовідносин, оскільки апеляційний суд досліджує нові докази лише в тому разі, якщо судом першої інстанції було незаконно відмовлено в їх дослідженні або якщо була поважна причини їх неподання. З поданої апеляційної скарги обох обставин не вбачається.

Інших доводів апеляційна скарга не містить. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2016 року зазначеним вимогам відповідає, у звязку з чим колегія суддів на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року відхилити.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

М.В. Процик

ОСОБА_5