Справа № 161/4960/16-ц
Провадження № 2/161/2291/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_8», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими кредитного та іпотечного договору, -

встановив

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_8», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими кредитного договору № 01/07-ФІ/КД від 19.06.2007 року та іпотечного договору від 19.06.2007 року.

В позовній заяві позивачі вказують, що 19.06.2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_8» було укладено кредитний договір № 01/07-ФІ/КД, згідно якого йому було надано кредит в розмірі 10 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент укладення договору становило суму в розмірі 50 500 грн.

Згідно умов договору кредитні кошти надавались ОСОБА_3 терміном по 19.06.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітньою на час укладення договору ОСОБА_7 та банком 19.06.2007 року було укладено Іпотечний договір, за яким позивачі передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Новочерчицька, 11/3, що належала їм на праві спільної сумісної власності.

Починаючи з 2008 року в звязку з фінансовою кризою, ОСОБА_3 не зміг виплачувати вчасно кредитні кошти, що призвело до того, що банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього заборгованості згідно кредитного договору в розмірі 85 444,48 грн.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_3 було добровільно сплачено суму в розмірі 25 575,36 грн. З огляду на дану обставину банк зменшив позовні вимоги та просив стягнути з нього суму в розмірі 59 749,24 грн. заборгованості за кредитним договором, та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.01.2012 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» було задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь банку суму в розмірі 59 749,24 грн. заборгованості за тедитним договором, а також 597,49 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Після винесення вказаного рішення суду ОСОБА_3 добровільно погашав суму заборгованості перед банком шляхом внесення коштів до каси банку. Станом на 01.01.2016 року ним було добровільно сплачено кошти на суму 43 637,98 грн. Таким чином, залишок заборгованості перед банком становив суму в розмірі 16 111,26 грн.

В лютому 2016 року на адресу ОСОБА_4 від уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_9 надійшов лист за вих. № 5771 від 08.02.2016 року з вимогою погасити залишок суми заборгованості згідно кредитного договору в розмірі 51 279, 63 грн. ОСОБА_2 вказаного листа, позивачі зрозуміли, що банком не враховано ту обставину, що ОСОБА_3 погашались будь-які кошти.

07.04.2016 року ОСОБА_3 було сплачено на рахунок вказаний в листі-вимозі залишок суми боргу в розмірі 16 231,30 грн., а також судовий збір в розмірі 597,49 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в розмірі 120,00 грн.

Таким чином, позивачі вважають, що ОСОБА_3 станом на день подачі позову до суду фактично виконано всі зобовязання перед відповідачем, та сплачено від дня винесення рішення суду про стягнення з нього коштів суму в розмірі 60 586,61 грн. Проте як вбачається з листа від 08.02.206 року відповідач не враховував проплати здійснені ОСОБА_3 на виконання рішення суду.

Вказана обставина вказує на те, що відповідач і далі намагатиметься стягнути з позивачів кошти, в тому числі і за рахунок реалізації належної позивачам квартири, що перебуває в іпотеці банку. Вважають такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують їх права.

Оскільки ОСОБА_3 повністю сплачено на користь відповідача суму заборгованості, яка підлягала стягненню з нього згідно рішення суду від 11.01.2012 року, то останній являється боржником, що виконав зобовязання перед банком в повному обсязі шляхом його повного виконання, а саме: сплатою грошових коштів на рахунок відповідача. Таким чином зобовязання ОСОБА_3 перед відповідачем, що виникли на підставі кредитного договору № 01/07- ФІ/КД від 19.06.2007 року являються припиненими. Отже, якщо ОСОБА_3 виконані всі зобовязання що виникли на підставі кредитного договору № 01/07- ФІ/КД від 19.06.2007 року і вказаний договір є припинений в звязку з його повним виконанням, то позивачі вважають, що і іпотечний договір від 19.06.2007 року укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і неповнолітньою на час укладення договору ОСОБА_7 та банком в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань по кредитному договору являється також припиненим.

Покликаючись на вищенаведене позивачі просили визнати припиненими кредитний договір № 01/07-ФІ/КД від 19.06.2007 року та іпотечний договір від 19.06.2007 року, а також зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Новочерчицька, 11/3, шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, не визнавши позову, пояснила, що оскільки станом на 29.04.2016 року у позивача ОСОБА_3 існує кредитна заборгованість в розмірі 6 194,98 долари США, що в еквіваленті становить 164 216,91 грн., тому кредитний договір на даний час є діючим, а звідси і немає підстав визнавати припиненим іпотечний договір. Просила в задоволенні позову відмовити із-за безпідставності.

Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_8» було укладено кредитний договір № 01/07-ФІ/КД, згідно якого йому було надано кредит в розмірі 10 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент укладення договору становило суму в розмірі 50 500 грн. (а.с. 8-11).

Згідно умов договору кредитні кошти надавались ОСОБА_3 терміном по 19.06.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітньою на час укладення договору ОСОБА_7 та банком 19.06.2007 року було укладено Іпотечний договір, за яким позивачі передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Новочерчицька, 11/3, що належала їм на праві спільної сумісної власності (а.с. 12-15).

Статтею 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

У 2008 році, у звязку із невиконанням ОСОБА_3 зобовязань по кредитному договору, ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2012 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 59 749,24 грн. та судові витрати по справі.

Починаючи з моменту винесення вказаного рішення суду ОСОБА_3 добровільно погашав суму заборгованості шляхом внесення коштів до каси банку.

Згідно наданих позивачами квитанцій ОСОБА_3 всього сплачено кошти на загальну

суму 85 435,48 грн. З урахуванням сплачених коштів позивачі зазначають про те, що ОСОБА_3 станом на дату подання позовної заяви фактично виконано всі зобовязання перед відповідачем та сплатив всі необхідні кошти, у звязку із чим, в силу положень ст.ст. 526, 527, 593, 598, 599 Цивільного кодексу України і ст.ст. 2, 17 Закону України «Про іпотеку» вважають, що зобовязальні правовідносини між сторонами мають бути припиненими, а заборона з нерухомого майна знята.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 1.4., 1.5. Кредитного договору відповідач надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, що складає еквівалент 50 500 грн. за курсом НБУ на момент укладення Кредитного договору. Кредитні кошти надані терміном по 19 червня 2017 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 процентів річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 35,35 грн., що становить 0,07 процентів від суми кредиту.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування, інших платежів передбачених Кредитним договором, а також можливих штрафних санкцій, майнові поручителі укладають з банком Іпотечних договір - квартири № 3, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Новочерчицька, будинок 11, загальною площею 77,4 кв.м., що є власністю майнових поручителів на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

Згідно п. 2.4. Кредитного договору проценти за кредитами в доларах США розраховуються виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку рік рівний - 360 днів, місяць рівний календарній кількості днів та сплачуються позичальником згідно п. 2.5. Кредитного договору. Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно згідно Графіку. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день терміну повернення кредитних коштів. Плата за обслуговування кредиту сплачується щомісячно. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку визначеному в п. 2.4.1., 2.4.2 Кредитного договору.

Пунктом 2.5.5. Кредитного договору встановлено наступну черговість погашення зобовязань по кредиту:

1)прострочені проценти за користування Кредитом;

2)прострочена комісія/плата за користування Кредитом;

3)проценти нараховані на прострочену до повернення суму Кредиту;

4)прострочена до повернення сума Кредиту;

5)пеня та штрафи за несплату в строк кредиту, процентів, комісій, плати за користування і

обслуговування Кредиту;

6)строкові проценти за користування Кредитом;

7)сума основного боргу за Кредитом;

8)чергові платежі по договору страхування нерухомого майна та договору страхування

позичальника.

Також, умовами Кредитного договору визначена відповідальність сторін, зокрема нарахування штрафів (п. 4 Кредитного договору).

За умовами Кредитного договору (п.п. 7.1., 7.3.) спори та розбіжності щодо виконання умов Кредитного договору вирішуються сторонами згідно з чинним законодавством України. Кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

У звязку із тим, що позивач ОСОБА_3 не виконував своїх зобовязань щодо повернення кредиту, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2012 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 01/07 ФІ/КД від 19 червня 2007 року в сумі 59 749,24 грн.

Як вбачається із змісту зазначеного рішення суду, при задоволенні позовних вимог суд керувався наданим розрахунком заборгованості, який датований 15 лютого 2010 року, та в подальшому змінювався у звязку із частковою сплатою ОСОБА_3 грошових коштів.

Таким чином, стягнуті грошові кошти відповідно до рішення суду є заборгованістю за Кредитним договором станом на грудень 2011 року (останній розрахунок при розгляді справи).

При цьому слід зауважити, що рішенням суду від 11 січня 2012 року було стягнуто заборгованість, яка існувала на момент розгляду справи і питання про розірвання, припинення чи визнання недійсним Кредитного договору судом не вирішувалось.

В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 626, ст. 629, ч. 1, 2, 4 ст. 631 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої зобовязання відповідно до договору. Договір набуває чинності з момент) його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частинами 1, 2 ст. 1054 (Глава 71) Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається із змісту Кредитного договору - умови щодо припинення зобовязання встановлені п. 2.5., 2.6., 2.7. та фактично зводяться до повного погашення заборгованості за Кредитом, включаючи сплату основної суми, процентів, комісій, штрафів тощо.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобовязань, однією з яких є припинення виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно доданого до даного заперечення розрахунку заборгованості за Кредитним договором, станом на 29 квітня 2016 року у ОСОБА_3 існує заборгованість, яка складає 6 194,98 долари США, в тому числі: кредит - 1 234,89 долари США; відсотки - 4 960,09 доларів США; комісія за РО - 3 096,66 доларів США; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 5 090,21 грн.

Загальна заборгованість в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 29.04.2016 року за тілом, відсотками, комісією РО та неустойкою складає 164 216,91 грн.

Таким чином, Кредитний договір на даний час є діючим (строк дії до 19.06.2017 року) та ОСОБА_3 не погашено наявну заборгованість, що свідчить про відсутність підстав застосування положень ст. 599 Цивільного кодексу України (припинення зобовязання виконанням, проведеним належним чином).

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється зокрема у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи ту обставину, що кредитні зобовязання за Кредитним договором ОСОБА_3 на даний час не виконані, а укладений Іпотечний договір має похідний характер від основного зобовязання, та укладений з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань - підстави для визнання припиненими Кредитного договору, Іпотечного договору, а також зняття заборони відчуження нерухомого майна - відсутні.

Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає із-за безпідставності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 527, 572, 593, 598, 599, 626, 629, 631, 1049, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_8», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими кредитного договору № 01/07-ФІ/КД від 19.06.2007 року та іпотечного договору від 19.06.2007 року та зняття заборони відчуження нерухомого майна - відмовити із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_10