У х в а л а

іменем україни

11 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (далі - ТОВ «Інфокс») в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 29 288 грн 73 коп., а також судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначало, що відповідно до договору на послуги водопостачання та водовідведення від 21 червня 2011 року ОСОБА_4 є абонентом філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс».

Звертало увагу на те, що 10 січня 2012 року представником філії здійснено обслідування системи водопостачання на об'єкті, який розташований по АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності та встановлено, що водомір не враховує витрати холодної води в санвузлі (безоблікове водокористування), чим порушено п. 4.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27 червня 2008 року № 190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2008 року (далі - Правила), за вимогами яких забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водопостачання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів).

Вказане порушення зафіксовано актом від 10 січня 2012 року, на підставі якого позивачем розраховано заборгованість за період існування порушення на суму 29 288 грн 73 коп., копію розрахунку направлено відповідачу листом від 25 квітня 2012 року, проте станом на дату звернення до суду із указаною позовною заявою, сума боргу відповідачем не погашена. Враховуючи наведене, просило позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 29 288 грн 73 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що відповідач не дотримався умов укладеного між сторонами договору, що призвело до порушення Правил, які зафіксовані представником позивача, та на підтвердження факту існування яких суду надані належні та допустимі докази, які не спростовані відповідачем.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

О.С. Ткачук