печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Москаленко К.О.

при секретарі - Козачук К.П., Березовській К.А., Ольховської М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

21.05.2015 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. З жовтня 2006 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 почали проживати разом, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, в іншому шлюбі ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не перебували. 17.10.2009 між сторонами зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4. 15.08.2007 відповідач ОСОБА_2 у період спільного проживання з позивачем набув у власність житловий будинок загальною площею 264,60 кв.м., житловою площею 55,90 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. 22.05.2012 відповідач ОСОБА_2 продав спірний будинок відповідачу ОСОБА_3 шляхом укладення 22.05.2012 Договору купівлі-продажу №622, далі оспорюваний Договір. Позивач, вважаючи за викладених вище обставин спірний будинок спільною сумісною власністю, оспорює укладений між сторонами Договір купівлі-продажу як такий, що укладений без її згоди як співвласника. Таки чином, позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у період з жовтня 2006 року по жовтень 2009 року, визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та відповідача ОСОБА_2 та визнати недійсним оспорюваний Договір./а.с.3-5/

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив задовольнити його в повному обсязі./а.с.97/

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином /а.с.93/ в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність /а.с.67/, а також письмові заперечення проти позову /а.с.18/, згідно яких просив відмовити в задоволенні, посилаючись на те, що спірний будинок був набутий відповідачем у власність в період спільного проживання сторін однією сім'єю з жовтня 2006 року, разом з тим, без реєстрації шлюбу, а тому відповідач вважав спірний будинок його особистою власністю, на відчуження якого згода іншого з подружжя не потрібна.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, направила свого представника ОСОБА_6 /а.с.95/, який проти задоволення позовних заперечував, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов /а.с.20, 94/, згідно яких відповідач вважає себе добросовісним набувачем, оскільки придбала спірний житловий будинок у ОСОБА_2, оскільки в тексті оспорюваного Договорі останнім застережено, що спірний будинок набутий ОСОБА_2 у власність не під час перебування в зареєстрованому шлюбі. При цьому, відповідач не заперечувала, що була обізнана про спільне проживання відповідача з невідомою їх жінкою, разом з тим, відповідач вважає, що дані обставини не мають юридичного значення, оскільки фактичних даних про це у відповідача не було.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставин справи та перевіривши їх доказами, шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі пояснень сторін судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім'єю, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки з жовтня 2006 року і до реєстрації шлюбу в жовтні 2009 року.

Факт спільного проживання протягом вказаного періоду визнаний відповідачем ОСОБА_2, а також не заперечувався відповідачем ОСОБА_3

Також дані про спільне проживання позивача та відповідача ОСОБА_2 підтверджуються довідкою, виданою ВАТ «Хімволокно» №554 від 27.04.2015./а.с.6/

Згідно свідоцтва про шлюб від 17.10.2009 р. серія НОМЕР_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб 17.10.2009, про що зроблено відповідний актовий запис №1363 в Книзі реєстрації шлюбів./а.с.7/

Також, судом при встановленні факту спільного проживання враховуються дані про народження у сторін в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 спільного сина ОСОБА_4./а.с.8/

Судом встановлено, що під час спільного проживання з позивачем відповідач ОСОБА_2 на підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2007 року та від 27.02.2009 про затвердження мирової угоди, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, набув у власність житловий будинок загальною площею 264,60 кв.м., житловою площею 55,90 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1., зареєстрований в КМ БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17.03.2009 за №12849 в реєстровій книзі №д.312-265./а.с.10/

В подальшому, 22.05.2012р. між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Германенко Н.І., за реєстровим № 622, зареєстрований КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 29.05.2012 НОМЕР_2 за ОСОБА_3/а.с.10, 98-104/

Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу був укладений відповідачем ОСОБА_2 без отримання на це згоди позивача ОСОБА_1, що не заперечується відповідачами.

Відповідно до ст.74 СК України 1.Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.65 СК України 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Наведені положення СК України кореспондують положенням ст.369 ЦК України, відповідно до яких. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин та положень цивільного законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 в період з жовтня 2006 по жовтень 2009 року та, враховуючи заперечення відповідачем правового статусу спірного будинку як спільної сумісної власності та права спільної сумісної власності позивача на спірний будинок, суд вважає наявними підстави для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю останніх.

За вказаних обставин, оспорюваний Договір купівлі-продажу спірного будинку підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ч.2 ст.65, ч.3 ст.215 та ч.4 ст.369 ЦК України, оскільки згоди позивача ОСОБА_1 як сумісного власника у встановленому законом порядку при укладенні відповідачами оспорюваного Договору одержано не було.

При цьому, твердження відповідача ОСОБА_3 про добросовісність набуття права власності шляхом укладення оспорюваного договору спростовуються встановленими судом обставинами, зокрема, остання не заперечувала обізнаності про проживання відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю з жінкою на час набуття прав останнім на спірний будинок.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦК України, відповідно до задоволених вимог до відповідача ОСОБА_2 з останнього на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні витрати по оплаті судового збору у розмірі 3775,80 грн./а.с.2/

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.60-62, 65, 74 СК України, ч.1 ст.203, ч.1, ч.3 ст.215, ст.369 ЦК України, ст.ст.3, 4, 8, 10-11, 38, 88, 169, 208-209, 212-215, 223, 256-257, 259, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з жовтня 2006 року по жовтень 2009 року.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 22 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Германенко Н.І. 22.05.2012 та зареєстрований в реєстрі за №622.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3775,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко