Справа № 761/7327/15-ц
Провадження № 4-с/761/282/2016
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз», боржник: ОСОБА_1, про визнання неправомірними дій та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни, -

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва засобами поштового зв'язку надійшла скарга представника ПАТ «Київгаз» на дії державного виконавця, в якій ставиться питання про: - визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни, які полягають у винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10.05.2016р.; - скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни, № 51043228 від 10.05.2016р. про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Свої вимоги ПАТ «Київгаз» обґрунтовує тим, що ним була подана до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві заява про примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/7327/15-ц, виданого 28.04.2016р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київгаз» заборгованості в розмірі 1 921,29 грн. Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельською Аліною Вікторівною була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження з підстав, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому листі, пред'явленому до виконання, не зазначено інформацію про ідентифікаційний код - боржника. Зазначену відмову заявник вважає неправомірною, оскільки інформація про ідентифікаційний код ОСОБА_1 є конфіденційною інформацією в той час, як державний виконавець не позбавлений можливості самостійно дізнатись зазначену інформацію з метою захисту інтересів стягувача, відтак відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати скаргу без його участі, вимоги викладені в скарзі підтримав та просив задовольнити в повному обсязі (а.с.38).

Державний виконавець та Боржник в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Враховуючи строки розгляду скарги з урахуванням ст. 386 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності державного виконавця та зацікавленої особи.

Вивчивши матеріали справи, які містять, суд вирішив, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 761/7327/15-ц, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київгаз» () коштів у розмірі 1 921,29 грн. (а.с.27).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В травні 2016 року представник ПАТ «Київгаз» звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві з заявою про примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва, виданого 28.04.2016р., у справі № 761/7327/15-ц (а.с.28).

10.05.2016р. старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельською Аліною Вікторівною винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 51043228) з тих підстав, що виконавчий документ, пред'явлений до виконання, не відповідає положенням ст.. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у виконавчому листі не зазначено інформацію про ідентифікаційний код - боржника (ак.с.30).

Як свідчать надані представником ПАТ «Київгаз» докази, оскаржувана постанова отримана 04.07.2016р. (а.с.31).

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За приписами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому листі було зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Таким чином державний виконавець не позбавлений можливості самостійно отримати інформацію про ідентифікаційний код боржника.

Окрім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 25.06.2014 року у справі №6-62цс14 висловив правову позицію, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою до застосування, згідно якої відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

За таких обставин, відсутність у виконавчому документів ідентифікаційного коду боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, адже останній не скористався своїм правом отримувати інформацію, у тому числі конфіденційну, передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської А.В. в частині винесення постанови щодо відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними, відтак суд дійшов висновку, що скарга ПАТ «Київгаз» підлягає частковому задоволенню шляхом визнання оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження незаконною. Слід зазначити, що Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено захист права особи, яка оскаржує рішення державного виконавця, шляхом скасування постанови, а тому скарга, як вказано вище підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 32, 124 Конституції України, ст.ст. 2,6, 11, 18, 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням постанови Верховного Суду України від 25.06.2014 року у справі №6-62цс14, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», та керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209, 210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз», боржник: ОСОБА_1, про визнання неправомірними дій та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни в частині винесення постанови щодо відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», - неправомірними.

Визнати постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження ВП № 51043228 від 10.05.2016 року, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельською Аліною Вікторівною, - неправомірною.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків, або після перегляду справи в апеляційному порядку, якщо ухвалу суду не скасовано.

Суддя: