Провадження № 2/161/10/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4. про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов обґрунтовує тим, що 27.01.2012 року вона уклала з ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, за яким передала останньому 8000 Євро, що на день посвідчення договору згідно курсу НБУ становило 84020 грн. ОСОБА_2 зобовязався повернути їй кошти до 27.01.2014 року. Сторони домовились, що розрахунок боргу буде проводитись в чотири етапи рівними частинами, однак відповідач кошти не повернув.

Покликаючись на викладені обставини позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь 8000 Євро заборгованості за договором позики від 27.01.2012 року та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідач, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позов визнав частково. Суду пояснив, що у ОСОБА_3 на потреби сімї позичав 84020 грн., що на день укладення договору 27.01.2012 року становило 8000 Євро. Кошти у валюті не позичав і повертати позику зобовязувався у гривні, як передбачено умовами договору. 15.08.2012 року повернув ОСОБА_3 частину боргу у гривні, що на цей день становило 2000 Євро. Погоджується, що сума у гривні за мінусом повернутої ним підлягає до повернення позивачу.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

З договору позики від 27.01.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 (позикодавець) уклала з ОСОБА_2А.(позичальник) нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, за яким позичальник позичив (взяв у борг) у позикодавця 84020 грн., що на день посвідчення договору згідно курсу НБУ становило 8000 Євро та зобовязався повернути борг до 27.01.2014 року готівкою(а.с.4).

Відповідно до п.2 договору позики сторони домовились, що розрахунок буде проводитись в м.Луцьку в чотири етапи рівними частинами, а саме: до 27.07.2012 року 21005 грн., до 27.01.2013 року 21005 грн., до 27.07.2013 року 21005 грн., до 27.01.2014 року 21005 грн., про що будуть зроблені позикодавцем відмітки на примірниках цього договору, які видані сторонам.

Відповідно до відмітки на примірнику договору, наданого суду відповідачем, 15.08.2012 року ним повернуто позивачу 2000 Євро(а.с. 53).

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 15.08.2012 року на виконання умов договору повернув ОСОБА_3 частину боргу в гривні, що станом на цей день становило 2000 Євро.

Представник позивача заперечила даний факт та ствердила, що 15.08.2012 року позичальник повернув позикодавцеві саме 2000 Євро, що підтверджує позику ним 8000 Євро, що на день укладення договору позики становило 84020 грн.

Згідно п.6 договору позики, договір укладається за заявою-згодою подружжя, справжність підпису на якій засвідчено 27.01.2012 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р.№ 105.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено позику ОСОБА_2 коштів у ОСОБА_3 в іноземній валюті, тому позов слід задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача 64274,09 грн. заборгованості за договором позики від 27.01.2012 року, виходячи із розрахунку: 84020 грн. (сума позики за договором позики) - 19745,91, що станом на 15.08.2012 року (згідно курсу валют НБУ гривні до Євро 9,872954 грн.) становить 2000 Євро.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 642,74 грн.

На підставі ст.ст. 526, 625, 1046-1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 57-60, 88, 197, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 64274,09 грн. (шістдесят чотири тисячі двісті сімдесят чотири грн. 09 коп.) заборгованості за договором позики від 27.01.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 321,37 грн. (триста двадцять одна грн.37 коп. ) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 321,37 грн. (триста двадцять одна грн.37 коп. ) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк