Номер провадження: 22-ц/785/1549/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Панасенкова В.О.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одесьміськелектротранс», третя особа ОСОБА_3 про захист порушених житлових прав шляхом зобовязання вчинити певні дії,

встановила:

09 жовтня 2014 року ОСОБА_2 предявив позов до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одесьміськелектротранс», яким просив скасувати пр. 3 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» від 13.12.2000р., зобовязати Київську районну адміністрацію Одеського міськвиконкому Одеської міської ради поновити позивача на пільговій черзі (для отримання житла поза чергові) з 05 травня 1982 р. та надати номер, що відповідає вказаній даті, а також визнати підставу пропуску строку позовної давності поважною і поновити строк звернення до суду.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є пенсіонером, ветераном праці, інвалідом II групи загального захворювання, членом сімї загиблого військовослужбовця Великої Вітчизняної війни, сиротою та є особою, що відповідно до п. 15 ст. 15 Закону України «Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на позачергове забезпечення жилою площею.

При цьому зазначає, що в гуртожитках проживає з 70-х років минулого століття.

В 1977 році встав на квартирний облік за місцем роботи - в Одеському трамвайно - тролейбусному управлінні. Після приватизації кімнати № 21 в будинку по вул. Ак. Корольова, 78 в місті Одесі в 1999 році, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Комунального підприємства «Одесьміськелектротранс» від 13.12.2000 р. ОСОБА_2 був знятий з квартирного обліку, як забезпечений житлом.

Вказане рішення ОСОБА_2 вважає протиправним, оскільки станом на 2000 рік він був одружений з ОСОБА_3, яка проживала разом з ним в кімнаті № 21 в будинку по вул. Ак. Корольова. 78 в місті Одесі, а за станом здоровя позивач потребує окрему кімнату для проживання. Крім цього позивач зазначає, що має бути включений в пільгову чергу ще з 1982 року - з часу коли було підтверджено його пільговий статус.

Справа розглянута у відсутності сторін та інших учасників процесу.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 рокусуду позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року заяву Київської районної адміністрації Одеської міської ради про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду Київська районна адміністрація ОМР подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане заочне рішення та ухвалити нове, яким в позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

15.11.1977 року позивач, як працівник Одеського трамвайно-тролейбусного управління (нині - КП «Одесьміськелектротранс»), на підставі заяви від 24.08.1977 року був взятий на квартирний облік в загальну чергу складом сімї - 1 особа.

05 травня 1982 року ОСОБА_2 встановлено статус сімї загиблого військовослужбовця, що підтверджується довідкою відділу народної освіти виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 05.05.1982 № 06/1180 та посвідченням серії С № 093202 від 06.06.2005 (дублікат).

Відповідно до ст. 20 Основ житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік від 24.06.1981 № 5150-Х вказаний статус надавав ОСОБА_2 право на позачергове надання жилого приміщення.

В подальшому, перебуваючи на квартирному обліку. 01 жовтня 1999 року позивачем отримано Свідоцтво про право власності на квартиру № 21 по вулиці Ак. Корольова у місті Одесі загальною площею 28.6 кв.м.

Ще до цього - 05 червня 1999 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, про що Ясенівською сільською радою Любашівського району Одеської області зроблено відповідний актовий запис.

Дружина після одруження проживала разом з позивачем у квартирі № 21.

Надалі, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.09.1999 № 1561 ОСОБА_2 був знятий з квартирного обліку, у звязку з поліпшенням житлових умов відповідно до п. 1 ст. 40 ЖК України та п.п. 1 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Укрпрофради УРСР від 11.12.84 року № 470.

З цих підстав, спільним рішенням адміністрації та профспілки КП «Одесьміськелектротранс» від 13.12.2000 року ОСОБА_2 знято з квартирного обліку, як забезпеченого житлом.

Після того, як позивач дізнався про існування вказаного рішення, 23 січня 2006 ОСОБА_2 звернувся до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про прийняття його на державний квартирний облік за місцем проживання складом сімї - дві особи, а саме він та його дружина ОСОБА_3 У вказаній заяві ОСОБА_2 просив включити його у пільгову чергу як сімю загиблого на фронті під час Великої Вітчизняної війни, а також за підстав, передбачених у висновку лікарняно-консультативної комісії від 13.03.97 р. щодо не можливості мешкання в одній кімнаті з членами сімї за станом здоровя.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.02.96р. № 133 ОСОБА_2, складом сімї дві особи взято на квартирний облік в загальну чергу під номером 2708.

За результатами розгляду протесту прокурора Київського району м. Одеси від 30.10.2006 № 1686 шко 6, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.11.2006 № 1327 ОСОБА_2, складом сімї дві особи: він, дружина - ОСОБА_3, взято в пільгову чергу сімей загиблих (пропавши без вісти) військовослужбовців, партизан та інших прирівняних до них осіб, які мають право на отримання житла на протязі двох років.

До цього часу, тобто після спливу 8 років з моменту взяття на пільгову чергу, позивач житло не отримав.

Відповідно до ст. 40 ЖК Української PCP громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення. Згідно з 4.2 ст.40 ЖК Української PCP громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Ці положення Житлового кодексу УРСР узгоджуються з приписами Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР. затверджених постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Укрпрофради УРСР від 11.12.84 року № 470 (далі - Правила).

Згідно з п. 28 Правил зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку). При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи. Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указаниям підстав зняття з обліку (виключення із списку).

ОСОБА_2 13.12.2000р. на засідання житлової комісії, де розглядалося питання про зняття його з квартирного обліку, не запрошувався та про прийняте рішення у 15-денний строк не повідомлявся, у зв'язку з чим КП «Одесьміськелектротранс» було порушено порядок зняття з квартирного обліку та виключення із списків позивача, і як наслідок, останній був позбавлений можливості надати свої заперечення та наявні документи. Вказані обставини свідчать про незаконність дій КП «Одесьміськелектротранс».

При цьому судом правильно було зазначено, що пр. 3 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету КП «Одесміськелектротранс» від 13.12.2000 р. підлягає скасуванню лише в частині, що стосується позивача, оскільки вказаним рішенням вирішувались питання й відносно інших осіб, а відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень пп. 3 п. 13 Правил, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються і громадяни, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у звязку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок (ст. 34 ЖК Української PCP).

Відповідно до висновку обласного психоневрологічного диспансеру № 378 від 25.05.1982 p., медичного висновку Одеського обласного психоневрологічного диспансеру від 26.12.12.2005 № 2997, медичного висновку КУ «Міський психіатричний диспансер» від 09.09.2011р. Пилипенко В.А. за станом здоров'я потребує окремої кімнаті в ізольованій квартирі.

Захворювання ОСОБА_2 передбачено розділом V пунктом 5 Положення про порядок надання жилої площі в Українській PCP, яке було затверджене постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Української ОСОБА_4 Професійних Спілок від 20 грудня 1974р. № 562, яке діяло на час складання висновку № 378 від 25.05.1982 р. та пунктами 1, 2, 4 розділу V Переліку хронічних захворювань, за яких особи не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини, який затверджено наказом Міністерства охорони здоровя УРСР від 08.02.1985 року № 52 і який є чинним на території України відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_4 України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP».

Вказані медичні висновки видані ОСОБА_2 безстроково.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що житлові умови позивача з моменту отримання у власність квартири № 21 по вулиці Ак. Корольова у місті Одесі загальною площею 28,6 кв.м., у якій позивач проживав з 1985 року, не покращилися.

Так, актом від 06.02.2008 року за підписом Начальника Управління соціального захисту населення Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_5. зафіксовано, що перенасиченість проживаючих в даному будинку часто призводить до порушення норм і правил проживання в гуртожитку, будинку. Це гучна музика, п'янки, бійки та інше, що різко впливає на стан здоров'я похилого ветерана, інваліда II групи загального захворювання ОСОБА_2, тому літня людина позбавлена спокою і відпочинку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду позивач відноситься до кола осіб, на яких розповсюджується положення п. 15 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до вказаної норми Закону, особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються пільги, зокрема - позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Від так, оскільки позивачем пільговий статус отримано у 1982 році, відповідно і поновлений на квартирному обліку для отримання житла поза чергою він повинен бути саме з цього часу.

Відносно вимоги позивача щодо поновлення строку позовної давності суд правильно зазначив, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, відповідачі з заявами про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до суду не звертались.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради відхилити, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий ОСОБА_6

Судді ОСОБА_7

ОСОБА_8