АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №635/8205/15-ц Головуючий І інстанції Токарєва Н.М.
Провадження №22ц/790/1970/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 лютого 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Кіся П.В., Пшенічної Л.В.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської місцевої прокуратури №6 в інтересах Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області та Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року по справі за позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про визнання права власності на гараж літ. «Г-1», загальною площею 66,00 кв.м., який розташований на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в сел. Пісочин по вул. Сосновій №63/3.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що у 2008 році разом з відповідачем по справі ОСОБА_3 збудував гараж загальною площею 66,00 кв.м. На новозбудований гараж Товариством з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-проектне бюро «АТРІУМ» було виготовлено технічний паспорт та «Технічний звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж гаражу». Земельна ділянка по вул. Сосновій 63/3 в сел. Пісочин, на якій розташований гараж може використовуватися для розміщення гаражу. Однак, через те, що вказаний гараж було побудовано самовільно, то дана обставина стала перешкодою для реєстрації права на гараж в Єдиному державному реєстрі прав власності на обєкти нерухомого майна.

В судове засідання суду першої інстанції позивач не зявився, надав заяву в якій зазначав, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності (а.с.36).

В судове засідання суду першої інстанції відповідач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог ОСОБА_2 не заперечувала (а.с.37).

Представник третьої особи в судове засідання суду першої інстанції не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника селищної ради (а.с.38).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на гараж літ. «Г-1», загальною площею 66,00 кв.м., який розташований по вул. Сосновій 63/3 в сел.Пісочин Харківського району Харківської області.

Вказане рішення Харківська місцева прокуратура №6 в інтересах Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області та Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області оскаржила в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.62-66). Проте, в судове засідання сторони не зявились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим рішенням та підтверджується матеріалами справи, що у 2008 році ОСОБА_2 разом з відповідачем по справі ОСОБА_3 було збудовано гараж загальною площею 66,00 кв.м.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-проектне бюро «АТРІУМ» було виготовлено технічний паспорт (інвентаризаційна справа №012-10/15), кваліфікаційний сертифікат АЕ№001561 (а.с.5-10) та «Технічний звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж гаражу площею 66,00 кв.м. за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Пісочин, вул. Соснова 63/3» (а.с.11-17).

Земельна ділянка по вул. Соснова 63/3 в сел. Пісочин, на якій розташований гараж, може використовуватися для його розміщення. Так, відповідно до містобудівного обґрунтування, що до розташування індивідуальної гаражної забудови виготовленого КП «Архітектурне бюро Харківського району», можлива забудова індивідуальних гаражів. Дане містобудівне обґрунтування погоджено з КП ВКГ Харківського району, ПАТ «Харківгаз» та ПАТ «Харківобленерго» (а.с.28).

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.22 Закону України "Про основи містобудування" забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленого законом, будівництва об'єктів містобудування, перебудову чи знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України "Про основи містобудування" передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст.30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснювалося приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 (зі змінами від 08 вересня 2015 року №750) яким визначаються основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва.

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката.

Відповідно до п.12 Порядку експлуатація обєктів, що не прийняті в експлуатацію забороняється.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На підставі ч.3 ст.376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч.3 ст.375 ЦК).

Відповідно до ст.26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно до правової позиції викладеної в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства від час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суд не повинен заміняти органи, які зобовязані видавати дозволи на будівництво та узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно зясувати чи звертався позивач до компетентних органів із питань узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

З огляду на викладене, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ст.27 ЦПК України надає право особам, які беруть участь у справі, та зобов'язує їх подавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, а суд має сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач в установленому законом порядку має належним чином затверджений проект на будівництво нежитлової будівлі, дозволи на проведення будівництва та початок виконання будівельних робіт, акт приймальної комісії щодо прийняття самочинно збудованої нежитлової будівлі в експлуатацію, а також даних про те, що порушене позивачем питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

За таких обставин, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на гараж площею 66,00 кв.м. (літ. «Г»), що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Пісочин, вул. Соснова 63/3.

Як вбачається з оригіналу платіжного доручення №62 від 02 лютого 2016 року (а.с.53) за подання апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп., який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Харківської місцевої прокуратури №6.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3-4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Харківської місцевої прокуратури №6 в інтересах Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області та Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської місцевої прокуратури №6 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко,

Судді: П.В. Кісь,

ОСОБА_4