Справа № 456/3782/15-ц
Провадження № 2-др/456/5/16
21 квітня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Янко Б. Я. ,
при секретарі Стасів О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельної ділянки,-
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2015р. визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею 220,9 кв.м., житловою площею 112,7 кв.м., вартістю 467 605,00, сходів «а» вартістю 509,00 гривень, сарай «Б» вартістю 33 175, 00 гривень, гараж «В» вартістю 26 813, 00 гривень, сараю «Г» вартістю 26 154, 00 гривень, підвалу (г-пд) вартістю 2 575,00 гривень, огорожі № 1 вартістю 5 214 гривень, огорожі № 2 вартістю 596 гривень на загальну вартість 625 713 гривень, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на три земельні ділянки: 0,1676 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3075 га для обслуговування житлового будинку; 0, 2924 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на території в с. Великі Дідушичі, Дідушицької сільської ради, Стрийського району, Львівської області.

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, в якій просить постановити додаткове рішення по даній справі, яким визнати за нею ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею 220,9 кв.м., житловою площею 112,7 кв.м., вартістю 467 605,00 грн., сходів «а» вартістю 509,00 грн., сараю «Б» вартістю 33 175, 00 грн., гаражу «В» вартістю 26 813,00 грн., сараю «Г» вартістю 26 154,00 грн., підвалу (г-пд) вартістю 11 478,00 грн., сараю «Д» вартістю 51 054 грн., вбиральні «Е» вартістю 2 575 грн., огорожі № 1 вартістю 5 214 грн., огорожі № 2 вартістю 596 грн.; загальною вартістю 625 713,00 грн., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Також просить визнати за нею право власності на три земельні ділянки: 0,1676 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3075 га для обслуговування житлового будинку; 0,2924 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на території с. Великі Дідушичі Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заяву, просила суд її задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, оглянувши надані матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалив рішення.

В судовому засіданні встановлено, що суд при винесенні рішення не вирішив питання стосовно визнання права власності, окрім житлового будинку, частини господарських будівель та земельних ділянок, на частину господарських споруд, а саме підвал (г-пд), вартістю 11 478,0 грн.; сарай «Д», вартістю 15 054 грн. та вбиральні «Е», вартістю 2 575 грн..

Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорта, наявного в матеріалах справи, виданого на ім'я відповідача ОСОБА_2, такий виданий окрім житлового будинку і на господарські споруди, частина яких не зазначена в резолютивній частині рішення Стрийського міськрайонного суду від 03.11.2015 року.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року.

Як йдеться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року).

Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Судом встановлено та підтверджено даними згаданого вище витягу з погосподарської книги, що господарство, розташоване у с. В.Дідушичі Стрийського району Львівської області, відносилося до суспільної групи колгоспний двір, та станом на 15.04.1991 року збереглося, а члени його двору не втратили права на частку у його майні.

Виходячи з рівного права усіх членів двору на їх спільне майно, розмір часток у вищевказаному колгоспному дворі кожного його члена, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6становив по 1/4 частині.

При цьому, суд враховує, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять прийняти їх відмови від належної кожному з них по 1/4 частці вказаного вище житлового будинку з господарськими спорудами та часток в земельних ділянках в користь ОСОБА_1 Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 цієї ж ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора із заявою про відмову від права власності на належні частки.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, зокрема той факт, що позивачі по справіОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовились від належних їм часток у колишньому колгоспному дворі в користь позивачки, а також відсутність інших членів колгоспного двору, які б претендували на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 суд приходить до переконливого висновку, що заявлені вимоги є підставними, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення.

На підставі вказаного вище та керуючись ст. 220 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задоволити.

Резолютивну частину рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельних ділянок, викласти в наступній редакції:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею 220,9 кв.м., житловою площею 112,7 кв.м., вартістю 467 605,00 гривень, сходів «а» вартістю 509,00 гривень, сарай «Б» вартістю 33715,00 гривень, гараж «В» вартістю 26 813,00 гривень, сараю «Г» вартістю 26 154,00 гривень, підвалу (г-пд) вартістю 11 478,00 гривень, сараю «Д», вартістю 51 054,00 гривень, вбиральні «Е», вартістю 2575,00 гривень, огорожі № 1 вартістю 5 214,00 гривень, огорожі № 2 вартістю 596,00 гривень, загальною вартістю 625 713,00 гривень, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, Львівської області та визнати за ОСОБА_1 право власності на три земельні ділянки: 0,1676 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3075 га для обслуговування житлового будинку; 0,2924 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться на території с. Великі Дідушичі, Дідушицької сільської ради, Стрийського району, Львівської області.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко