АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6196/2016 Головуючий у І інстанції - Вовк С.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про примусове проникнення до жилого приміщення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рагімова А.Н. звернулася до суду з поданням, в якому просила надати дозвіл державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», мотивуючи тим, що при виході державного виконавця до квартири божника з метою її опису, доступу до приміщення надано не було, про що було складено відповідний акт.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року надано головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Рагімовій А.Н. дозвіл на проникнення до жилого приміщення, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка не приймала участі у справі, однак, права якої зачіпаються, звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу суду, подання державного виконавця повернути заявникові, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону . Зазначили, що боржник не була повідомлена про дату та час здійснення державним виконавцем дій щодо виходу за місцем знаходження майна боржника для його опису й арешту. Також вважають, що надання дозволу на примусове проникнення до житла з метою опису й арешту майна, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без дотримання вимог ч. 8 ст. 50 та ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 366 ЦК України щодо виділу частки майна у спільній власності, що належить боржнику, та без врахування вимог ст. 362 ЦК України щодо надання співвласнику переважного права на викуп частки майна, що належить боржнику, порушує права ОСОБА_3 як співвласника.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що воно обґрунтоване, а надані документи свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження № 26751228 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3722/2010, виданого 20.05.2011 року Солом'янським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованості за кредитним договором № 1239н-09-07 від 25.09.2007 року, яка станом на 06.10.2009 року становила 5 725 965,89 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 45 864 986,68 грн., 1100 грн. штрафу за невиконання зобов'язань, судового збору у сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

27.05.2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа.

В ході проведення виконавчих дій було звернуто стягнення на майно боржника, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 62,10 кв. м., житловою площею 29,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та однокімнатну квартиру, загальною площею 55,20 кв. м., житловою площею 19,90 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4.

На момент звернення до суду з даним поданням залишок заборгованості за виконавчим документом складає 27 177 522,34 грн.

26.06.2015 року державним виконавцем направлено на адресу боржника лист, в якому повідомлено, що 23.07.2015 о 11-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 буде здійснено опис майна боржника з метою подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості та запропоновано особисто чи представнику бути присутнім на зазначену годину за вказаним місцем. Вказаний лист боржником не отримано, повернуто державному виконавцю за закінченням строку зберігання, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення.

23.07.2015 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, з метою проведення опису та арешту майна боржника за участю представника стягувача. Під час проведення виконавчих дій за вказаною адресою боржник був відсутній, однак був присутній представник боржника за довіреністю ОСОБА_6 Представник боржника до помешкання державного виконавця та осіб залучених для участі у проведенні виконавчих дій не допустив, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Як вбачається з копії ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, судом було встановлено, що відповідно до постанови державного виконавця від 06.02.2013 року на майно боржника ОСОБА_2 було накладено арешт та заборону його відчуження, зокрема, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до акту від 23.07.2015 виходячи за адресою: АДРЕСА_1 з метою опису та арешту 1/2 частини квартири, належної ОСОБА_2, двері ніхто не відчинив, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відмовився допустити державного виконавця до приміщення, від підпису в акті також відмовився.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 даної норми визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища (п.4); звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання (п.10).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності не лише боржниці ОСОБА_2, а ще й ОСОБА_3, яка не була залучена до участі у розгляді справи. Квартира належить особам на праві власності у рівних частках, однак, частки кожної із них не визначені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при примусовому проникненні до кв. АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить в тому числі і ОСОБА_3, частка якої у спільній власності не визначена та яка не є боржником за виконавчим провадженням, буде порушувати право ОСОБА_3 на недоторканність її житла і призведе до необґрунтованого втручання в її особисте життя.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не дав належної оцінки тим обставинам, що спірна квартира належить на праві власності не лише боржниці за виконавчим провадженням, а тому прийшов до передчасного висновку про задоволення подання державного виконавця на примусове проникнення до житла як боржниці так і іншої особи.

Крім того, подання державного виконавця розглянуто за його відсутності, що на думку колегії суддів спричинило неповне з'ясування обставин справи, а саме : в суді апеляційної інстанції було встановлено, що в травні 2016 року стягував ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» переуступив право вимоги за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_2, а тому колегія прийшла до висновку , що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню та направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 307, 311 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року скасувати, а питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді