У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1 та державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 15 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Ухвалою Рівненського міського суду від 15 квітня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В поданій на цю ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що вона належним чином обґрунтувала свою скаргу та зазначила усі порушення законодавства, які були допущені державним виконавцем під час виконавчих дій.

Висновок суду першої інстанції про те, що вона не просила суд визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов'язати зупинити реалізацію арештованого майна є необґрунтованим.

У порушення вимог ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець не проводив опис та арешт майна. Відсутній акт його опису та арешту. На реалізацію ж було передано акт опису та арешту майна, складеного у рамках виконавчого провадження № 36085799 від 19 березня 2013 року, яке було завершене, а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Визначення вартості та оцінки майна боржника державним виконавцем не проводилося. Постанова про призначення експерта (оцінювача) не виносилася, що суперечить вимогам ст. ст. 13 і 58 Закону України „Про виконавче провадження".

Нерухоме майно, на яке було звернуто стягнення, є її з чоловіком спільною власністю подружжя. Однак державним виконавцем не було визначено частку кожного зі співвласників квартири у спільному майні шляхом звернення до суду з відповідною заявою, внаслідок чого державним виконавцем не враховано інтереси інших осіб.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року за її чоловіком ОСОБА_2 визнано право на ? частину квартири АДРЕСА_1. Проте державний виконавець це судове рішення проігнорував і 23 березня 2016 року направив заявку на ДП „СЕТАМ" на реалізацію іпотечного майна.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 7 квітня 2016 року та технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1, її загальна площа становить 52, 1 кв. м, а житлова - 36, 5 кв. м.

В інформації ж, поданої ДВС ДП „СЕТАМ", площу квартири зазначено невірно - 50, 3 кв. м.

Передача нерухомого майна на реалізацію державним виконавцем була здійснена з порушенням вимог Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яке затверджене Наказом Міністерства юстиції України № 2710/5 від 22 грудня 2015 року.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її скасувати та постановити у справі нову ухвалу про задоволення її скарги.

В запереченні на апеляційну скаргу державний виконавець рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 50216140 за виконавчим листом № 2-6543/11, виданим Рівненським міським судом 29 лютого 2012 року, яким у рахунок погашення заборгованості в сумі 1 272 031, 63 грн. за кредитним договором № 45/07/О від 16 жовтня 2007 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 05/2009/I-1 від 16 січня 2009 року, укладеним між АБ „Укргазбанк" і ОСОБА_1: нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 3 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 847; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13603279 від 16 лютого 2007 року, виданого КП Рівненське міське БТІ, реєстраційний номер: 68796777, номер запису: 161-9452, в книзі: 47 та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 4 грудня 2008 р, виданого КП Рівненське міське БТІ, реєстраційний номер: 6879677, номер запису: 161-9452 в книзі: 47, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 562 600, 00 грн. (а. с. 26).

Тоді ж 22 лютого 2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було відкрито ще одне виконавче провадження № 50219300 з виконання виконавчого листа № 1705/1892/2012, виданого Дубенським міськрайонним судом 4 грудня 2012 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ „Укргазбанк" 404 636, 14 грн. кредитної заборгованості, 39 159, 00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 1 318, 84 грн. простроченої заборгованості за процентами, 3219, 00 грн. судового збору, а всього - 448 332, 00 грн. (а. с. 27).

Постановою державного виконавця зазначені вище провадження були об'єднані у зведене виконавче провадження № 50614439 (а. с. 29).

23 березня 2016 року державний виконавець з метою виконання зведеного провадження № 50614439 направив ДП „СЕТАМ" заявку на реалізацію арештованого іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 (а. с. 35, 35 - зворот).

30 березня 2016 року ОСОБА_1 отримала листа від ДП „СЕТАМ", яким це підприємство на виконання абзацу третього пункту 3 розділу VII Порядку про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2014 року № 2710/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2015 року за № 1620/28065, повідомило їй наступні відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів: реєстраційний номер лота - 137167; відомості про предмет іпотеки - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальна площа: 50, 3 кв. м; день та час проведення електронних торгів - 18.04.-20.04.2016 року о 09:00; початкова ціна продажу майна - 562 600, 00 грн. (а. с. 6).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23 березня 2016 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності дійсно була зареєстрована лише за ОСОБА_1 (а. с. 31-32).

Проте вже з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 7 квітня 2016 року видно, що ? частина квартири АДРЕСА_1 належить чоловікові ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а. с. 10).

Таким чином, доводи заявника та її представника про те, що державним виконавцем ДП „СЕТАМ" була надана неповна та недостовірна інформація про власників квартири заявника не заслуговують на увагу, оскільки станом на 23 березня 2016 року згідно з даними відповідних державних реєстрів квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві власності лише за ОСОБА_1

Реєстрація права власності на ? частину вказаної квартири за ОСОБА_2 була проведена лише 2 квітня 2016 року (а. с. 10).

Зі справи видно, що підставою для такої реєстрації послужило рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ АБ „Укргазбанк", третя особа відділ державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції, про виключення майна з акту опису і арешту та визнання права власності на нього, яким за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину згаданої вище квартири.

Судом установлено, що звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 державним виконавцем проводилося за відповідним виконавчим листом, виданим на підставі судового рішення (про які було зазначено вище), як на предмет іпотеки за договором іпотеки № 05/2009/I-1 від 16 січня 2009 року, який ОСОБА_1 з АБ „Укргазбанк" уклала за нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 (а. с. 38-39).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року частка ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, яку ОСОБА_1 з його згоди передала в іпотеку банку, була визначена в розмірі ?.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про невизначення державним виконавцем частки кожного зі співвласників квартири у спільному майні шляхом звернення до суду із відповідною заявою та про неврахування інтересів її чоловіка ОСОБА_2 на увагу не заслуговують.

Згідно зі ст. 39 Закону України „Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмет іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Частиною 1 ст. 41 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 43 Закону України „Про іпотеку" прилюдні торги проводяться у двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Частиною 8 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України „Про іпотеку".

Зі справи видно, що початкова ціна продажу предмета іпотеки відповідно до правил ст. 39 Закону України „Про іпотеку" була визначена рішенням Рівненського міського суду від 14 лютого 2012 року.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, у державного виконавця не було підстав залучати суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки іпотечного майна.

Висновок суду першої інстанції про те, що заявник не просила суд визнати дії державного виконавця неправомірними, а у своїй скарзі лише просила суд зупинити реалізацію арештованого майна, ґрунтується на матеріалах справи (а. с. 1-5).

Тому загальний висновок місцевого суду про те, що державний виконавець при здійсненні зведеного виконавчого провадження № 50614439 діяв у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, є цілком обґрунтованим.

Доводи поданої апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: