Справа № 629/4323/15-ц
Номер провадження 2/629/87/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 29 вересня 2007 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав у приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Л.Г. Хворостяного будівлю забійного цеху та вагову, які розташовані за адресою: с. Царедарівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Хлібна, 1. З цього часу він користувався даними нежитловими спорудами на свій розсуд. На даний час у нього виникла потреба розпорядитися своїм майном, але він позбавлений можливості, оскільки дані нежитлові будівлі не зареєстровані, тобто відсутня державна реєстрація за будь-якою особою. З цього приводу він звертався до Лозівської державної нотаріальної контори, але йому в цьому було відмовлено. В звязку з чим просить визнати договір купівлі-продажу від 29.09.2007 року, укладений між ним та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Л.Г. Хворостяного дійсним. Крім цього просить визнати за ним право власності в цілому на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю вагової літ А-1, загальною площею 5,9 кв.м. та нежитлову будівлю забійного цеху, літ. Б-1, загальною площею 15,1 кв.м., яка розташовані за адресою: с. Царедарівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Хлібна, 2.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, вказав, що до 2015 року проблем з користуванням, володінням майна не виникало. А в 2015 році коли він мав намір укласти угоду оренди цього майна, у нього виникли проблеми з правовстановлюючими документами. Крім цього зазначив, що технічна та бухгалтерська документація ПОСП ім. Л.Г. Хворостяного втрачена, відновити документи (протоколи зборів, роздільний баланс, інвентаризаційні відомості, перелік майна пайового фонду, структуру пайового фонду, дозволи на будівництво нежитлового приміщення, введення його в експлуатацію, кошторис витрат та інше) не вбачається можливим, а тому, внаслідок відсутності документів про прийняття обєкту нерухомого майна в експлуатацію у встановленому законом порядку, він не в змозі зареєструвати в Реєстрі прав належне йому на законних підставах (набуте за цивільно-правовими угодами) нерухоме майно, та скористатися законним правом їх користування, розпорядження та відчуження.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника та винести рішення на розсуд суду.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання представником відповідача позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами:

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Матеріалами справи встановлено, що 29 вересня 2007 року між позивачем та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Л.Г. Хворостяного укладено цивільно-правову угоду договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме нежитлової будівлі будівлі забійного цеху, вартістю 1000 гривень та вагова, вартістю 400 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами , і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, зазначено в ч.2 ст. 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів .

Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності зазначено в ст. 392 ЦК України.

В ст. 398 ЦК України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності.

За договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов'язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму , зазначено в статті 655 ЦК України.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню .

Відповідно до ст. 182 ЦК України виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» та Наказу «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» від 07.02.2002р. № 715, зареєстрованого у Мінюсті України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено питання обліку та реєстрації обєктів нерухомого майна.

Згідно п.1.4 Тимчасового положення, державна реєстрації прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Вказані нежитлові будівлі в свій час належали ПОСП ім. Л.Г. Хворостяного, яке ліквідовано за процедурою банкрутства, комісія з реформування припинила роботу, майно підприємства відсутнє. Технічна та бухгалтерська документація втрачена, відновити документи не вбачається можливим. ПОСП ім. Л.Г. Хворостяного власник спірних нежитлових будівель, своє право власності в установленому Законом порядку не оформляло, у Лозівському БТІ не реєструвало, відповідну технічну документацію на вказані будівлі не отримувало.

Технічна та бухгалтерська документація втрачена, відновити документи (протоколи зборів, роздільний баланс, інвентаризаційні відомості, перелік майна пайового фонду, структуру пайового фонду, дозволи на будівництво нежитлового приміщення, введення його в експлуатацію, кошторис витрат та інше) не вбачається можливим.

Таким чином, внаслідок відсутності документів про прийняття обєкту нерухомого майна в експлуатацію у встановленому законом порядку, позивач не в змозі зареєструвати в Реєстрі прав належне йому на законних підставах (набуте за цивільно-правовими угодами) нерухоме майно, та скористатися законним правом їх користування, розпорядження та відчуження.

Згідно рекомендацій, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Так, судом достовірно встановлено, що між сторонами відбувся договір купівлі - продажу вищевказаних нежитлових будівель, який відбувся за умов вимог ст. 655 ЦК України, тобто одна сторона передала у власність іншій стороні зазначені нежитлові приміщення, при цьому одна сторона сплатила другій стороні гроші в сумі 1400 гривень, вартості приміщень і прийняла у своє відання та користування на праві приватної власності, що підтверджується накладною від 29.09.2007 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 13 від 29.09.2007 року. Те, що договір відбувся стверджується доводами зазначеними в позові, визнання позову відповідачем, а також договором купівлі-продажу нерухомості, актом прийому - передачі майна, іншими матеріалами справи.

Сторону за договором - ПОСП ім. Л.Г. Хворостяного ліквідовано за процедурою банкрутства, а позивач є добросовісним набувачем права власності нерухомого майна.

В даному випадку з матеріалів справи убачається, що сторони досягли домовленості усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, що стверджується вище зазначеними доказами, дані дії стосовно придбання зазначеної нерухомості ніким не оспорювалися і не оспорюються, а тому суд вважає, що зазначений договір купівлі-продажу підлягає визнанню дійсним.

Крім того суд вважає за необхідне визнати право власності позивача на оспорюване нерухоме майно, оскільки набув його на законних підставах.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторона за договором - ПОСП ім. Л.Г. Хворостяного, ліквідовано за процедурою банкрутства, тому у позивача втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між сторонами.

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові будівлі, повинна перебувати у власності відчужувача цих будівель і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинен був бути власником земельної ділянки, на якій розміщені нежитлові будівлі. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові будівлі, не є, а тому, на думку суду, не повинен вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що його право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на нежитлові будівлі.

Таким чином, визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 182, 220, 316, 328, 331, 334, 375, 377, 392, 640, 657 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу, будівлі забійного цеху та вагової, які розташовані за адресою: с. Царедарівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Хлібна, 1, укладений 29 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Л.Г. Хворостяного - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 4 право власності на нежитлові будівлі: будівлю забійного цеху, літ. «Б-1», загальною площею 15,1 кв.м. та вагову, літ. «А-1», загальною площею 5,9 кв.м. згідно технічних паспортів, виданих фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 станом на 05 червня 2015 року, розташовані за адресою: с. Царедарівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Хлібна, 2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.А. Смірнова