РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцькій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и в:

Позивач по справі в особі представника звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просив суд визнати заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області недійсним, в подальшому позов уточнив і просив суд визнати заповіт нікчемним.

В обгрунтування позову представник позивача пояснила, що 06 листопада 2015 року померла мати позивача по справі ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 8,0771 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначену земельну ділянку спадкодавець заповіла своєму синові позивачу по справі згідно заповіту від 21.02.2007 року, посвідченого Борівською сільською радою.

Вищевказану земельну ділянку згодом було заповідано іншій спадкоємиці ОСОБА_3 згідно заповіту від 02.02.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Позивач стверджує, що на час складання заповіту на імя ОСОБА_3 спадкодавиці було 85 років, остання страждала на віковий склероз, психічні розлади та неадекватне сприйняття реальності, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій, внаслідок чого заповіт складено без її волевиявлення та має бути визнаним недійсним.

07 листопада 2016 року до Шевченківського районного суду Харківської області було подано уточнену позовну заяву від ОСОБА_1 через представника, в якій зазначено, що з показань ОСОБА_5 (посадової особи Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області), допитаного в судовому засіданні в якості свідка, вбачається, що заповіт особисто спадкодавцем ОСОБА_4 вголос прочитаний не був та був посвідчений за відсутності свідків, підписи яких відсутні і в самому заповіті, а тому даний заповіт складено та посвідчено з порушенням вимог ЦК України, а тому заповіт є нікчемним (а.с.48-50).

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю (а.с.13) підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області проти позову заперечував, пояснивши, що заповіт на імя ОСОБА_3 було складено за власною волею спадкодавиці ОСОБА_4, психічними захворюваннями остання не хворіла, заповіт нею був прочитаний і особисто підписаний, а тому не може визнаватися нікчемним. Секретар сільради який посвідчував заповіт ОСОБА_5, довгий час працював на посаді секретаря і зарекомендував себе як знаючий спеціаліст, нарікань на його дії ніколи не було.

Відповідач по справі ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач не проживав разом з матірю, не доглядав останню, не піклувався про стан здоровя останньої, у звязку з чим мати вирішила скасувати заповіт, складений на його імя та скласти новий в 2010 році, згідно якого все належне майно заповіла їй.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача по справі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, повязані зі спадкуванням за заповітом.

Позивач і відповідач по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 являються дітьми ОСОБА_4

06 листопада 2015 року померла мати позивача по справі ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 546884 від 01.07.2016 року (а.с.9).

Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 8,0771 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 031121.

Зазначену земельну ділянку ОСОБА_4 заповіла своєму синові ОСОБА_1 (позивачу по справі) згідно заповіту від 21.02.2007 року, посвідченого Борівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 25 (а.с.11).

Згідно заяви ОСОБА_4 до виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, копія якої міститься в матеріалах справи, заповіт, посвідчений від її імені 21.02.2007 року за реєстровим № 25, спадкодавця попросила відмінити (а.с.31).

Згідно листа Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 22.06.2016 року № 172/02-14 позивача було повідомлено, що з приводу оформлення спадкових прав після померлої матері звернулася її донька ОСОБА_3, у звязку з чим було запропоновано позивачеві зявитися до Шевченківської держнотконтори для визначення обовязкової частки у спадщині (а.с.12).

В матеріалах справи міститься заповіт від 02.02.2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 47, згідно якого вищевказану, належну померлій ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва вона заповідає доньці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Твердження представника позивача, що на час складання заповіту на імя ОСОБА_3 спадкодавиця страждала на віковий склероз, психічні розлади та неадекватне сприйняття реальності, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій через похилий вік 85 років, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

Вказані доводи представника спростовуються свідками як зі сторони позивача, так і відповідача.

Свідки по справі зі сторони відповідача ОСОБА_6 і ОСОБА_7, рідні брати позивача та відповідача, у судовому засіданні пояснили, що з 2011 року їх мати ОСОБА_4 проживала разом зі своєю донькою ОСОБА_3 (відповідачем по справі), психічними розладами не страждала, зір був задовільний.

Також підтвердили, що мати скасувала заповіт на брата в 2010 році і заповіла майно наступним заповітом на користь відповідача по справі. Мати при житті в 2011 році виселяла позивача зі своєї квартири, це підтверджує те, що мати після написання заповіту в 2011 році була дієздатною і зявлялася в суд, що підтверджується копією ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 23 травня 2011 року в матеріалах справи (а.с.39).

Свідок по справі зі сторони відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що померлу ОСОБА_4 знала дуже добре, підтвердила ту обставину, що остання до дня своєї смерті дійсно проживала разом з донькою (відповідачем по справі). Крім того зазначила, що ОСОБА_4 почувала себе добре та була в адекватному стані.

Свідок по справі зі сторони позивача ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_4 нормально розмовляла, ходила без окулярів, добре бачила.

Свідок по справі зі сторони позивача ОСОБА_10, яка являється головним бухгалтером СТОВ «Восток», у судовому засіданні пояснила, що померла ОСОБА_4 в 2014 році сама власноруч отримувала гроші за паї і ставила підписи.

Свідок по справі зі сторони позивача ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що після травми ноги ОСОБА_4 проживала разом з донькою ОСОБА_3 (відповідачем по справі), крім того зазначила, що у 2015 році спадкодавця пересувалася без сторонньої допомоги.

Свідки по справі зі сторони позивача ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_4 влітку 2015 року приносила гроші сама, підписувала відомість за отримання грошових коштів власноручно, тобто могла бачити самостійно, крім того у 2009 -2010 році зверталася з-приводу видачі ксерокопії ідентифікаційного коду.

Свідок по справі зі сторони позивача ОСОБА_14, яка являється фельдшером в населеному пункті де проживала спадкодавиця, пояснила, що сліпою ОСОБА_4 не була, на обліку в окуліста не значилася.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що померла ОСОБА_4 добровільно приводила доньку до сільської ради для написання нового заповіту. Зазначила, що спадкодавиця, як літня людина, погано бачила. Крім того, свідок зазначив, що у 2011 році ОСОБА_4 виписувала свого сина з житлового будинку.

Свідок по справі зі сторони позивача ОСОБА_16 останній раз бачив ОСОБА_4 у 2012 році. Зазначив, що у останньої була пошкоджена нога, сама вона себе обслуговувати не могла.

Свідок по справі зі сторони позивача ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що перед смертю ОСОБА_18, у 2015 році зустрів останню. Зазначив, що вона питала когось з ОСОБА_4 та перебувала в неадекватному стані.

Свідчення свідка Довгопол суд не сприймає, оскільки його свідчення спростовуються свідченнями вищезазначених свідків зі сторони позивача і відповідача, а також довідкою Шевченківської лікарні.

Судом за клопотанням представника позивача був зроблений запит до Комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району» стосовно тверджень представника позивача щодо психічного стану спадкодавця (а.с.28).

З відповіді Комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району» Шевченківської районної ради Харківської області № 696 від 20.10.2016 року, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходилася на диспансерному обліку у сімейного лікаря по захворюванню серцево-судинної системи, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. Дифузний кардіосклероз. СН ІІ А ст., а також у лікаря хірурга з діагнозом контрактура правого колінного г/с суглоба. Постромбофлебічний синдром правої гомілки. З 2011 року в постійному нагляді потребувала у звязку з порушенням руху.

З приводу психічних захворювань не спостерігалась. Таким чином, посилання позивача по справі на психічні розлади та нерозуміння значення своїх дій стосовно ОСОБА_4 не можуть братися до уваги, так як вони суперечать реальним фактам, підтвердженим в суді свідками і письмовим доказом.

У відповідності до вимог ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновляє заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Уточнені доводи представника позивача про визнання заповіту нікчемним в звязку з тим, що нібито при дачі свідчень в суді свідок ОСОБА_5, (який на той час працював секретарем сільради і посвідчував заповіт в 2010 році), пояснив, що вголос спадкодавиця заповіт не читала, також судом не сприймаються до уваги з наступних підстав.

Як зазначив при повторному виклику свідок ОСОБА_5, він при першому його допиті свідком давав пояснення щодо недійсності заповіту на запитання представника позивача про нібито психічну хворобу спадкодавиці він заперечував.

При повторному допиті свідка ОСОБА_5 при перевірці доводів щодо нікчемності заповіту, свідок підтвердив, що він перевіряв дієздатність спадкодавці, окремо розяснював бабусі наслідки нового заповіту, вона вголос самостійно прочитала заповіт і власноручно підписала.

Свідок ОСОБА_5, пояснив, що ОСОБА_4 при посвідченні заповіту в 2010 році була у повному адекватному стані та виявила добровільно бажання скасувати заповіт на імя свого сина. Причини скасування не вказала.

Свідок по справі зі сторони відповідача ОСОБА_8 (колишня голова Борівської сільради) у судовому засіданні пояснила, що померлу ОСОБА_4 знала дуже добре, за півроку до її смерті вона в неї була, зір у неї був добрий, почувала себе добре, психічно хворою не була, а навпаки в вересні місяці 2015 року допомагала чистити буряк сусідці, хоча й була вже у поважному віці.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Судом встановлено, що спадкодавиця ОСОБА_4 психічними хворобами не страждала, заповіт був самостійно нею прочитаний та підписаний.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою не це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Оцінивши зібрані докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть підлягати задоволенню, оскільки заповіт від 02.02.2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 47, згідно якого належна померлій ОСОБА_4 земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва заповідається ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особистим розпорядження спадкодавиці і не може визнаватися нікчемним, так відповідає нормам чинного законодавства.

Належних та допустимих доказів на спростування того, що спадкодавиця була психічно хворою людиною, особисто нею не був прочитаний і підписаний заповіт, представником позивача не надано.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,

ст. 1233-1235, 1247, 1251, 1254 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання заповіту нікчемним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М.Стеганцов