Справа № 361/7299/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2734/16 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 42 19.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Дрозду Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, незавершеним будівництвом житлового будинку та вселення, -

встановила:

До суду звернулася ОСОБА_2 (надалі позивач), яка діє також в інтересах малолітніх дітей, із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 17 серпня 2001 року нею та ОСОБА_5 (надалі відповідач) було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №325. За час шлюбу у сторін народилося двоє доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На протязі останніх 2,5 років в сім'ї сторін почали виникати конфлікти та негаразди внаслідок дій чоловіка ОСОБА_5, який постійно вчиняє сварки та скандали, забирає хтозна-куди спільні речі та зникає на декілька місяців, потім знов повертається і через один-два місяці знов покидає сім'ю напризволяще.

Під час знаходження позивачки на лікуванні, 29 вересня 2015 року відповідач вигнав із спільного будинку матір позивача ОСОБА_6, а 01.10.2015 року відповідач вигнав із будинку позивача разом із дітьми. Щодо таких подій позивач зверталась із заявою до міліції. Також позивач замінив замки на вхідних дверях та хвіртки, змінив пароль сигналізації в будинку, що не дає можливості користуватись будинком. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 на якій знаходиться спірний будинок, належить на праві власності позивачці та її чоловіку згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.02.2008 року за №415.

Після уточнення позовних вимог, позивач просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу та своїм малолітнім дітям - ОСОБА_3, та ОСОБА_4, щодо користування земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від хвіртки, воріт та дверей паркану, а також паролів від сигналізації, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу та малолітнім дітям щодо користування незавершеним будівництвом житлового будинку ( стадія готовності 100%) із прибудинковою територією, які знаходяться по АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від хвіртки воріт та дверей будинку, а також паролів від сигналізації в будинку; вселити позивача разом із малолітніми дітьми в незавершене будівництво житлового будинку ( стадія готовності 100 %) із прибудинковою територією.

03 березня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також матеріали справи та доводи апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності, право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

За змістом ст. 311 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію заборонено.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорт, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів ІІ-ої категорії складності у розмірі 45 (сорока п'яти) мінімальних заробітних плат.

До суду не надано жодних доказів того, що за позивачем зареєстроване право власності на незавершене будівництво житлового будинку ( стадія готовності 100%) за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться самочинно побудований, без будь-якої дозвільної документацію на здійснення будівництва, будинок, який не введений в експлуатацію, тому згідно вимог чинного законодавства, позивач на даний час може бути лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) та відповідно може звертатись за захистом свого порушеного права саме щодо такого предмету спору.

За таких обставин, доводи позивача щодо вчинення позивачу та її дітям перешкод у користуванні незавершеним будівництвом житлового будинку ( стадія готовності 100%) є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а обраний спосіб захисту порушеного права щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу та малолітнім дітям щодо користування незавершеним будівництвом житлового будинку ( стадія готовності 100%) із прибудинковою територією, які знаходяться по АДРЕСА_1 не відповідає способам захисту порушеного права, передбаченого ст. 16 ЦК України в системному зв'язку із ст.ст. 331, 182 ЦК України.

Крім того, законом встановлено заборону користування (експлуатація) будь-яким об'єктом будівництва, який не прийнятий в експлуатацію, що відповідно є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо її вселення разом із дітьми та усунення перешкод у користуванні незавершеним будівництвом житлового будинку не введеним в експлуатацію.

Вищевказаних висновків не спростовують доводи позивача про те, що сторони проживали у спірному будинку з 2013 року, надані фотографії будинку, і те, що на думку, позивача та свідків, будинок придатний для проживання.

При пред'явленні позову на підтвердження факту вчинення перешкод ОСОБА_5 стороною позивача до суду надано висновки Броварського MB ГУ МВС України в Київській області про результати перевірки заяв ОСОБА_2 та її пояснення.

Разом з тим, з даних доказів не вбачається, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у наданих документах, йдеться про житловий будинок, а не земельну ділянку.

Крім того, як встановлено вище, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2015 року у справі № 361/7130/15ц вжито заходів забезпечення позову, в тому числі, шляхом заборони ОСОБА_7 перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою та незавершеним будівництвом житловим будинком (100 % готовності), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

01.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Броварського МРУЮ прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із виконанням ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2015 року у справі № 361/7130/15ц - у повному обсязі.

Постанова ВДВС Броварського МРУЮ від 01.12.2015 року свідчить про відсутність перешкод з боку ОСОБА_5 у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Жодних належних та допустимих доказів про вчинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою, зокрема, після 01.12.2015 року до суду не надано.

Так, до матеріалів справи додано копії подання державного виконавця Броварського МРУЮ щодо примусового проникнення до житла, датовані 21.12.2015 року та 18.01.2016 року, однак дані подання стосуються вчинення виконавцем виконавчих дій щодо проведення опису та арешту рухомого та нерухомого майна в порядку виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2015 року. ( а.с. 115-117).

Із витягу з кримінального провадження №0004705, внесеного до ЄРДР 17.12.2015 року, вбачається, що 16 грудня 2015 року на території домоволодіння розташованого за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, невідома особа завдала тілесних ушкоджень ОСОБА_2.( а.с. 114).

Разом з тим, даний доказ не свідчить про вчинення перешкод відповідачем у користуванні земельною ділянкою.

Водночас, покази позивача, в якості свідка, суд оцінює критично, оскільки вони повинні узгоджуватись із іншими доказами по справі.

Згідно із ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: