Справа № 515/535/16-ц
Провадження № 2/515/841/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача представника Струмківської сільської

ради Татарбунарського району ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

06.04.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), посилаючись на слідуючі обставини.

19 лютого 1996 року в селі Струмок Татарбунарського району Одеської області померла мати позивачки ОСОБА_4. Після її смерті залишилась земельна частка (пай) розміром 4,38 умовних кадастрових гектар, що перебувала у колективній власності КСП «Струмок», відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0142227, виданого 25.02.1997 року на імя ОСОБА_4, яку позивачка має праву успадкувати в порядку першої черги за законом.

Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом та фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та частково розпорядилась належним спадкодавцю рухомим майном.

При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, позивачці було відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи у звязку з тим, що остання не в установлений законом 6-місячний строк не подала заяви до нотаріуса про прийняття спадку та не надала доказів фактичного прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, є в рівних частках, діти (у тому числі усиновителі), дружина і батьки померлого. Оскільки на момент відкриття спадщини (після смерті матері) діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року, то згідно п.1.ч.1 ст. 549 даного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачка вважає, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки вона не відмовилась від спадщини, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, відразу після смерті матері розпорядилась деяким належним останній рухомим майном.

Зазначені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на земельний пай, оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування щодо вказаного спадкового майна, вона позбавлена можливості.

Представник позивачки в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.25).

Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.20).

Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 19 лютого 1996 року - в день смерті спадкодавця ОСОБА_4, коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її матері ОСОБА_4 на право на, належну спадкодавцю, спадкову земельну частку (пай), однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості, через не подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини (а.с.11).

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами:

- копією свідоцтва про народження серії ЯЛ №941373 (а.с.5), згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- копією свідоцтва про одруження ІІІ-ЖД № 348387 від 21.07.1993 року (а.с.6) з якої слідує, що позивачка дівоче прізвище ОСОБА_6 у 1980 році уклала шлюб з ОСОБА_7, після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище Хасапова;

- копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 095148 від 20.02.1996 року (а.с.7), згідно якого ОСОБА_4 померла 19 лютого 1996 року;

- довідкою за №826, виданою Стумківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 17.05.2016 року (а.с.9) із якої слідує, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті матері ОСОБА_4, 19.02.1996 року, проживали однією сімєю в с. Струмок вул. Перемоги, 128 Татарбунарського району Одеської області;

- довідкою Струмківської сільської ради Татарбунарського району (а.с.22), згідно якої ОСОБА_1 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім неї в будинку зареєстровані: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3- донька, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 донька, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5- онучка, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 син та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7 син.

Копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД за № 0142227 від 25.02.1997 року (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай), що перебував у колективній власності КСП «Струмок», розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах.

З листа нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 (а.с.11 ) видно, що позивачці відмовлено у прийомі заяви та відкритті спадкової справи з причини втрати 6-ти місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів фактичного прийняття спадщини.

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №43860985 від 16.05.2016 року (а.с.24) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої 19.02.1996 року ОСОБА_4 - інформація відсутня.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Пунктом 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Успадкувавши після смерті своєї матері ОСОБА_4 належну останній на день смерті земельну частку (пай), спадкоємець ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити на своє імя вищезазначене спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що позивачка не пропустила 6 місячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації нею спадкових прав.

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, враховуючи, що спадкова земельна частка (пай) розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Струмок», дійсно належала спадкодавцю ОСОБА_4, про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0142227 (а.с.10), позивачка не відмовилася від спадку в установлений законом строк, інших спадкоємців першої черги немає, оскільки відсутня інформація про це в спадковому реєстрі (а.с.24), вона фактично вступила у спадок, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.9) та частково, в установлений законом строк, розпорядилась частиною спадкового майна, у неї на руках є оригінал правовстановлюючого документу, а відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с.20), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.11), суд вважає, що за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право на спадкову земельну частку (пай) розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах, що перебував у колективній власності КСП «Струмок» Татарбунарського району Одеської області, відповідно до вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 25.02.1997 року на імя ОСОБА_4, померлої 19.02.1996 року.

Керуючись ст.ст. 524-527, 548, 549,550 ЦК УРСР (1963 року), ст..ст.15,16,392 ЦК України ст.ст.15,16, 58-60, 158, 174, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як спадкоємцем першої черги за законом, право на земельну частку (пай) розміром 4,38 в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0142227 від 25.02.1997 року, що належав ОСОБА_4, померлої 19 лютого 1996 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк