Справа № 466/5367/14 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/3008/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2015 року позов Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "ВіЕс Банк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "ВіЕс Банк" заборгованість за кредитним договором KF 42014 від 21.02.2007 року, забезпеченим договорами поруки №PO 88892 від 21.02.2007 року, №РО 96117 від 08.10.2008 року у розмірі 21433,61 дол. США (що за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року 11,658130 грн. за 1 дол. США еквівалентно 249875,81 грн.) Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з"ясуванні всіх обставин справи. Також вважає, що суд не сприяв повному, об"єктивному та неупередженому розгляду справи, оскільки не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Також апелянт вважає, що порука з його сторони є припиненою, оскільки минуло більше шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання кожного місяця. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 21.02.2007 року між Публічним акціонерним товариством /ПАТ/ "ФОЛЬКСБАНК" (правонаступник ВАТ "Електрон Банк") та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № KF 42014 з додатками, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 19.02.2027 року, під 12,5% річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № KF 42014 від 21.02.2007 року між ВАТ "Електрон Банк" та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки № РО 88892 від 21.02.2007 року, а також між ВАТ "Електрон Банк" та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № РО 96117 від 08.10.2008 року.

Відповідач ОСОБА_5 всупереч умовам кредитного договору, не здійснює в повному обсязі платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах з листопада 2013 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10.07.2014 року становить 21 433,61 доларів США, що становить 249 875,81 грн. по курсу НБУ станом на 10.07.2014 року становить 1$ = 11,658130 грн., з яких: 19755,52 $ = 230312,42 гривень - заборгованість по кредиту; 1590,92 $ = 18547,15 гривень - заборгованість по відсотках; пеня - 87,17 $ = 1016,24 гривень.

Задовольняючи позов Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "ВіЕс Банк" та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що у ОСОБА_5 перед банком утворилася заборгованість в розмірі 21433,61 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року становить 249875,81 грн. у зв"язку з неналежним виконання вимог кредитного договору. Оскільки кредитний договір на підставі якого у ОСОБА_5 перед банком утворилася заборгованість забезпечений договорами поруки, суд суму заборгованості стягнув з основного боржника - ОСОБА_5 та поручителів: ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За вимогами, передбаченими в ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст.629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст.610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно п.5.3.1 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов"язань за кредитним договором списати з рахунків Позичальника суми боргу на підставі свого наказу про примусову сплату боргового зобов"язання, звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) інше забезпечення виконання зобов"язань Позичальника за кредитним договором, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов"язань за кредитним договором від поручителів (гаранта).

Згідно п.5.2.7 кредитного договору, позичальник зобов"язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобов"язань, впродовж п"яти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Банку у разі утворення в Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або прцентами.

Згідно п. 2.3 договорів поруки укладених між банком та боржником - ОСОБА_5 та поручителями ОСОБА_6 і .ОСОБА_3, поручитель зобов"язується в повному обсязі виконати зобов"язання Боржника, вказані в п.2.2 цього договору (зобов"язання Боржника), на протязі 5 банківських днів з моменту одержання повідомлення від кредитора про невиконання Боржником основного зобов"язання.

Згідно копії повідомлення-вимоги наявного в матеріалах справи, такі надсилалися як основному боржнику - ОСОБА_5 та і поручителям: ОСОБА_6 і ОСОБА_3 (а.с. 37-40), однак такі вимоги останніми були проігноровані.

Положення ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Оскільки боржник припинив виконувати умови кредитного договору з листопада 2013 року банк підставно в червні 2014 року звернувся до боржника та поручителів з вимогою про дострокове повернення кредиту та в подальшому звернувся до суду з даним позовом.

В продовж розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції судові повістки направлялися на адреси відповідачів, які переважно поверталися без вручення.

Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, в зв"язку з чим слід вважати, що в продовж розгляду даної справи усі сторони були повідомлені належним чином.

Що ж до покликання апелянта на обставину, що порука є припиненою, оскільки шестимісячний строк банком пред"явлення вимоги до поручителя пропущений, слід зазначити, що п.3.2 договору поруки містить вичерпний перелік, який узгоджений з чинним законодавством, у яких випадках порука припиняється, а саме:

-з припиненням зобов"язань за кредитним договором, а також у разі зміни зазначеного зобов"язання без згоди Поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

-якщо після настання строку виконання зобов"язання Кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване Боржником або Поручителем;

-якщо, Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зазначеного зобов"язання не пред"явить вимоги до Поручителя.

З врахування умов кредитного договору та умов договорів поруки, строком виконання основного зобов"язання є 19 лютого 2027 року.

В даному випадку шестимісячний строк пред"явлення вимоги до поручителів розпочався з дня пред"явлення повідомлення-вимоги до поручителів та основного боржника, а саме: з червня 2014 року, а оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом в липні 2014 року, то такий строк не є пропущеним, а порука не припиненою.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник