Провадження № 22-ц/783/2769/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого - Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до УДВС Головного управління юстиції у Львівській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В., що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Свій позов обґрунтовував тим, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11 лютого 2013 року, яка набрала законної сили 22 лютого 2013 року, задоволено його позов та визнано протиправним невиконання відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області вимог ст. 124 Конституції України, ст. 14 КАС України при виконанні виконавчого листа № 2а-19/08 від 21 листопада 2012 року, виданого Сокальським районним судом Львівської області; визнано протиправною бездіяльність ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області при виконанні вищевказаного виконавчого листа; визнано незаконною та скасовано постанову від 29 грудня 2012 року державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Шестака О.В. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Вказує, що у зв'язку з незаконними діями державного виконавця Шестака О.В. були порушені його права, гарантовані ст.ст. 40, 55 Конституції України, в результаті чого йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та порушенні стосунків з оточуючими людьми. На підставі наведеного позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України були повідомлені про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебував виконавчий лист № 2а-19/08, виданий Сокальським районним судом Львівської області 21.11.2012р., про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04.04.2006р., з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. від 29 грудня 2012 року виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником проведено перерахунок пенсії в сумі 8020,28 грн., а проведення виплати неможливе у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу Державного бюджету України.

Вказана постанова про закінчення виконавчого провадження була визнана незаконною та скасована постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11 лютого 2013 року у справі № 454/153/13-а.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювана такої шкоди. Разом з цим, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, належно оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність цих позовних вимог.

Зокрема, позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові, та не аргументовано суму морального відшкодування,

Крім цього, позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, а сам факт оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування її судом не може свідчити про вину службових осіб управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо заподіяння шкоди позивачеві.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.