У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Комінтернівський районний відділ у м. Харкові департаменту міграційної служби України у Харківській області, про скасування реєстрації та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, просив скасувати реєстрацію проживання та виселити ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що він 09 серпня 1994 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 та поселився у вказану квартиру на правах члена сім'ї, а з 15 лютого 1995 року був зареєстрований у спірній квартирі, де проживав разом із дружиною ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Спірна квартира не приватизована. Особовий рахунок на вищевказану квартиру був відкритий на ім'я ОСОБА_11, яка раніше проживала в ній і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Починаючи з 2009 року між позивачем і ОСОБА_9 склалися неприязні стосунки, та у зв'язку з тим, що робота позивача була пов'язана з постійними відрядженнями, позивач був відсутній у квартирі в період перебування у відрядженні. З 2009 року ОСОБА_9 стала хворіти і всі зароблені кошти позивач витрачав на придбання ліків. У відсутність позивача, його дружину відвідував її знайомий, відповідач ОСОБА_7, який проживав неподалік. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 померла. Після чергового приїзду позивача з відрядження, навесні 2012 року, у спірній квартирі він застав ОСОБА_7, який повідомив йому про те, що спірна квартира є його постійним місцем проживання і позивач ніякого відношення до неї не має та виписаний з вказаного жилого приміщення на підставі рішення суду.

Після чого позивач звернувся до ЖЕКу та Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського району м. Харкова, де йому було повідомлено, про те, що заочним рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року його було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року вищевказане заочне рішення було скасовано, а 29 вересня 2012 року ухвалою цього ж суду провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації було закрито, у зв'язку зі смертю позивача.

Після отримання вказаної ухвали суду, позивач звернувся до Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України у Харківській області із заявою про відновлення його реєстрації. В грудні 2013 року реєстрація позивача у спірній квартирі була поновлена з моменту його первинної реєстрації, тобто з 15 лютого 1995 року.

Однак, за період відсутності позивача, без його згоди, 22 грудня 2010 року, у спірній квартирі був зареєстрований ОСОБА_7, який виселятися не бажає і претендує на жилу площу.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що він не надав згоди на реєстрацію ОСОБА_7 у спірному жилому приміщенні, а також, у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 ніколи не був членом його родини і не був членом сім'ї ОСОБА_9, він звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_7 та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 в цій частині задоволено.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині вказане рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на момент реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_7 22 грудня 2010 року, ОСОБА_6 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року був визнаний таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням та був знятий з реєстрації, а тому згода на реєстрацію ОСОБА_7 за вказаною адресою не була потрібна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що оскільки рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року, яким ОСОБА_6 визнано таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, скасовано на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року та на виконання вказаної ухвали з 12 грудня 2012 року скасовано зняття з реєстрації ОСОБА_6 у спірній квартирі, тобто реєстрація позивача була поновлена з 15 лютого 1995 року, а тому при реєстрації ОСОБА_7 у спірній квартирі 22 грудня 2010 року потрібна була згода ОСОБА_6

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниці № 20 від 03 лютого 2011 року № 220 в квартирі АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_12 з 1945 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_10 з 1945 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також ОСОБА_9, з 04 листопада 1987 року. Вказана квартира не приватизована.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 12 листопада 2003 року шлюб між позивачем по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було розірвано.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, третя особа Відділ громадянства міграції і реєстрації фізичних осіб Комінтернівського району м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позовні вимоги ОСОБА_9 було задоволено та визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського району м. Харкова зняти з реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року вищевказане заочне рішення було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2012 року провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, третя особа Відділ громадянства міграції і реєстрації фізичних осіб Комінтернівського району м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням закрито, у зв'язку зі смертю позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до інформації, наданої на запит суду КП «Жилкомсервіс» № 12438/2/0705 від 15 липня 2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_7 з 22 грудня 2010 року по теперішній час та ОСОБА_6, який був зареєстрований з 15 лютого 1995 року по 28 липня 2010 року (знятий з реєстраційного обліку за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року), а з 12 грудня 2013 року - скасовано зняття з реєстрації на виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2012 року.

Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням вказаних вимог закону, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для скасування реєстрації відповідача та його виселення, оскільки згода позивача на реєстрацію ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 була не потрібна, так як на момент реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_7, а саме 22 грудня 2010 року, позивач не був зареєстрований у вказаній квартирі, оскільки рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 травня 2010 року був визнаний таким, що втратив право користування спірною квартирою та був знятий з реєстраційного обліку.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позов про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірною квартирою був поданий особисто ОСОБА_9 ще у лютому 2010 року, що свідчить про те, що ОСОБА_9 при житті не визнавала право користування бувшого чоловіка ОСОБА_6 спірною квартирою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та дійшов до помилкового висновку про те, що оскільки реєстрація місця проживання позивача була поновлена з 15 лютого 1995 року, тому потрібна була його згода на реєстрацію місця проживання ОСОБА_7, однак не звернув уваги на те, що на момент реєстрації ОСОБА_7 22 грудня 2010 року, ОСОБА_6 у спірній квартирі зареєстрований не був, а тому його згода не вимагалась.

Таким чином, апеляційним судом було помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року скасувати, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук Г.І. Мостова