Справа №359/1752/16-ц
Провадження №2/359/992/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, шкоди, завданої ушкодженням здоровя, та моральної шкоди,

встановив:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунто-вував його тим, що він є учасником бойових дій та має право на безплатний проїзд авто-бусами приміських і міжміських маршрутів. 17 вересня 2015 року о 15 годині 30 хвилин позивач зайшов в автобус, номерний знак НОМЕР_1, що здійснював перевезення паса-жирів по міжміському маршруту «м. Бориспіль м. Київ». Водій цього автобусу ОСОБА_3 відмовив позивачу в безоплатному проїзді. ОСОБА_1 був вимушений сплатити йому грошові кошти в розмірі 14 гривень. Позивач зазнав душевні переживання, в нього істотно погіршився стан здоровя. ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Авто-сервіс», тому відповідальність за виникнення цих наслідків покладається на роботодавця. З метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Авто-сервіс» матеріальну шкоду в розмірі 185 гривень 54 копійок, шкоду, завдану ушкоджен-ням здоровя, в розмірі 10000 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог: просить стягнути з ТОВ «Автосервіс» матеріальну шкоду в розмірі 2982 гривень 79 копійок, шкоду, завдану ушкодженням здоровя, в розмірі 10000 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Представник ТОВ «Автосервіс» ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що 1 червня 2013 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ТОВ «Автосервіс» на посаду водія. Однак 10 серпня 2015 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Ця обставина свідчить про те, що станом на 17 вересня 2015 року ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс». Квитки, які ОСОБА_3 передав позивачу, були ним продані ще 10 червня 2015 року. Ця обставина свідчить про те, що після продажу квитків ОСОБА_3 продовжив незаконно зберігати їх у себе. Крім того, власником автобусу, номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_3 9 серпня 2013 року ТОВ «Автосервіс» уклав з ним договір оренди автобусу. Однак 8 серпня 2015 року строк дії цього договору закінчився. 10 серпня 2015 року ТОВ «Автосервіс» повернув ОСОБА_4 автобус. Ці обставини свідчать про те, що станом на 17 вересня 2015 року ТОВ «Автосервіс» не був володільцем автобусу, номерний знак НОМЕР_1, та не міг здійснювати на ньому перевезення пасажирів по міжміському маршруту «м. Бориспіль м. Київ». Тому представник ТОВ «Автосервіс» ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 не зявився у судове засідання. Він у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується телефонограмою (а.с.59).

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, які зявились у судове засі-дання, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах ци-вільної справи, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Ця обставина підтверджується копією посвідчення серії АА №132314 від 29 квітня 2013 року (а.с.5).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користуван-ня в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполу-чення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана неправомірними рішен-нями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що 17 вересня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин вона стояла з позивачем на автобусній зупинці в м. Борисполі. Підїхав автобус, за боковим склом якого знаходилась вивіска з номером маршруту: №317а «м. Бориспіль м. Київ». ОСОБА_5 зайшла в автобус. За нею зайшов позивач. Він предявив водію посвідчення учасника бойових дій. Однак водій відповів, що він не повезе позивача безкоштовно. Тому ОСОБА_1 передав грошові кошти, а водій дав йому декілька квитків. Все відбулось спокійно: конфлікт, обурення або зауваження були відсутні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що 17 вересня 2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин 15 годині 30 хвилин він стояв на автобусній зу-пинці в м. Борисполі. Підїхав автобус. ОСОБА_6 зайшов в автобус та перебував в його салоні. Після цього в автобус зайшов позивач та предявив водію якесь посвідчення. Водій відповів, що він не повезе позивача безкоштовно. ОСОБА_1 передав грошові кошти, а водій дав йому декілька квитків.

ОСОБА_3, допитаний у судовому засіданні як свідок, показав, що він є власником автобусу, номерний знак НОМЕР_1. 17 вересня 2015 року він на цьому автобусі само-стійно здійснював перевезення пасажирів по маршруту «с.м.т. Баришівка м. Київ». По дорозі ОСОБА_3 зупинявся в м. Борисполі та брав пасажирів. З того дня минув трива-лий проміжок часу, тому інших обставин він не запамятав.

В матеріалах цивільної справи містяться копії квитків (а.с.6), які підтверджують те, що з метою оплати проїзду ОСОБА_1 сплатив грошові кошти в розмірі 14 гривень.

Системний аналіз наведених доказів підтверджує те, що 17 вересня 2015 року ОСОБА_7 отримав від позивача вказані грошові кошти в порушення п.7 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Ця обставина свід-чить про те, що у такий спосіб ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 14 гривень.

ОСОБА_3 ухиляється від добровільного повернення позивачу цих грошових кош-тів.

З огляду на це суд вважає, що з нього на користь ОСОБА_1 належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 14 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обо-вязків.

Згідно з ч.1 ст.780 цього ж Кодексу шкода, завдана третім особам у звязку з корис-туванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.

З копії трудової книжки серії АВ №201392 (а.с.15-16) вбачається, що 1 червня 2013 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ТОВ «Автосервіс» на посаду водія. Однак 10 серпня 2015 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Крім того, з копії квитково-касового листа серії ААХ №416668 (а.с.21) вбачаєть-ся, що квитки, які 17 вересня 2015 року ОСОБА_3 передав позивачу, були ним продані ще 10 червня 2015 року. Ці обставини свідчать про те, що станом на 17 вересня 2015 року ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс».

Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься копія договору оренди (а.с.17), за яким 9 серпня 2013 року ОСОБА_3 передав в оплатне користування ТОВ «Автосервіс» автобус, номерний знак НОМЕР_1. Однак 8 серпня 2015 року закінчився строк дії цього договору. З копії акту приймання-передачі (а.с.18) вбачається, що 10 серпня 2015 року ТОВ «Автосервіс» повернув ОСОБА_4 вказаний автобус. Ці обставини свідчать про те, що станом на 17 вересня 2015 року ТОВ «Автосервіс» не був володільцем автобусу, номерний знак НОМЕР_1, та не міг здійснювати на ньому перевезення пасажирів по міжміському маршруту «м. Бориспіль м. Київ».

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення матеріальної шкоди з ТОВ «Автосервіс» відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкоду-вати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення про-фесійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримі-нальних справ в п.4 постанови №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосу-вання судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її зав-давача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є без-посередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Встановлено, що в обґрунтування вимог про відшкодування шкоди, завданої ушкод-женням здоровя, ОСОБА_1 подав копії медичних документів (а.с.6, 41-44, 47) та копії товарних чеків на придбання ліків (а.с.45-46). Однак в змісті цих письмових доказів від-сутня інформація про те, що виявлені у позивача захворювання виникли у звязку тим, що ОСОБА_3 відмовив йому в безоплатному проїзді. Ця обставина свідчить про те, що між дією відповідача та захворюваннями ОСОБА_1 відсутній причинно-наслідковий звязок.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача шкоди, завданої ушкодженням здоровя, відсутні.

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться копії проїзних документів та кви-танцій (а.с.7, 36, 38, 40, 48, 60), з яких вбачається, що ОСОБА_1 зазнав витрат, які були повязані з його явкою до суду та вчинення ним інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно з п.3, п.5 ч.3 ст.79 ЦПК України ці витрати відносяться до судових витрат та не є матеріальною шкодою. Компенсація цих витрат здійснюється в порядку, перед-баченому ст.88 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юри-дичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується осо-бою, яка її завдала.

Згідно з п.2 ч.2, абз.2 ч.3 ст.23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його мож-ливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є під-ставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне зна-чення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справед-ливості.

Встановлено, що у звязку з позбавленням права на безоплатний проїзд ОСОБА_1 зазнав душевні переживання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. З огляду на глибину та тривалість душевних страждань позивача, обсягу зусиль, необхідних для відновлення його порушеного права, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди становить 500 гривень.

ОСОБА_3 ухиляється від добровільної сплати цих грошових коштів.

З огляду на це суд вважає, що з нього на користь ОСОБА_1 належить стягнути моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п.3, п.5 ч.3 ст.79 цього Кодексу до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, та ви-трати, повязані вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

З копій квитанцій та проїзних документів (а.с.36, 48, 60) вбачається, що для того, щоб дістатись до суду, позивач витратив грошові кошти в розмірі 1276 гривень 92 копійок (625,23 + 325,41 +326,28). Крім того, він витратив грошові кошти в розмірі 537 гривень 48 копійок на збір письмових доказів, приєднаних до позову. Ця обставина підтверджується копіями квитанцій та проїзного документу (а.с.38). Предявлений ним позов задоволений частково: тільки відносно ОСОБА_3

З огляду на це суд вважає, що з нього на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати, повязані з явкою до суду, в розмірі 1276 гривень 92 копійок та витрати, по-вязані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, в розмірі 537 гривень 48 копі-йок.

В матеріалах цивільної справи містяться копії інших квитанцій та проїзного доку-мента (а.с.7, 40), з яких вбачається, що позивач витрачав грошові кошти на надсилання поштової кореспонденції в різноманітні установи у вересні 2015 року та на початку люто-го 2016 року. Крім того, він витратив грошові кошти для того, щоб 11 січня 2015 року дістатись до Бориспільського міськрайонного суду. Однак позов був предявлений до суду лише наприкінці лютого 2016 року. Ця обставина свідчить про те, що наведені вище витрати не повязані з провадженням цієї цивільної справи та не відносяться до судових витрат.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу цих витрат від-сутні.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід дер-жави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору. Як зазнача-лось вище, предявлений ним позов задоволений частково: тільки відносно ОСОБА_3

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_3 в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, шкоди, завданої ушкодженням здоровя, та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Тимофійови-ча матеріальну шкоду в розмірі 14 гривень та моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

У задоволенні позову в частині інших вимог ОСОБА_1 відмови-ти.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Тимофійови-ча витрати, повязані з явкою до суду, в розмірі 1276 гривень 92 копійок та витрати, по-вязані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, в розмірі 537 гривень 48 копі-йок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» протягом 10 днів з дня оголошення рішення суду; ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_8