Справа №490/5537/15-ц 24.05.2016 240516 24.05.2016
Провадження №22-ц/784/1109/16
Головуючий у І інстанції Черенкова Н.П.
Категорія 28 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору позики, стягнення боргу за договором, -

у с т а н о в и л а :

09 червня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 09 грудня 2014 року ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_4, а той прийняв кошти у розмірі 1 086 799 грн.70 коп., що є еквівалентом 70 000 доларів США, та зобов'язався у строк до 20 листопада 2016 року їх повернути за погодженим між ними графіком.

На підтвердження отримання коштів у вищевказаній сумі ОСОБА_4 надав розписку.

Проте останній в порушення умов договору жодного платежу на час звернення до суду не здійснив.

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив розірвати договір позики, укладений між ним та відповідачем 09 грудня 2014 року, стягнути з останнього на його користь суму боргу та судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року позов задоволено. Постановлено розірвати договір позики від 09 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики у розмірі 1 086 799 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись з доводами суду першої інстанції та їх правовою оцінкою, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 09 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений у письмовій формі договір позики, відповідно до якого позикодавець на умовах безвідсоткового користування передав у позику позичальнику грошові кошти в розмірі 1 086 799 грн., що є еквівалентом 70 000 дол. США, а той в свою чергу зобов'язався повернути таку ж саму суму у строк до 20 листопада 2016 року ( а.с.89-90).

Крім того, сторони погодили поетапне повернення позики готівкою - щомісячними платежами не пізніше 20 числа кожного місяця, починаючи з 20 грудня 2014 року рівновеликими частинами в національній валюті в сумі еквівалентній 3000 доларів США згідно курсу НБУ на день здійснення відповідного платежу, а всього 24 платежі до 20 листопада 2016 року ( п.5.1,5.2,5.5 договору ).

Факт передачі коштів випливає і із змісту п.1.1, 2.1, 3.1 Договору, з яких вбачається, що позикодавець надав позику позичальникові в сумі 1 086 799 грн. 70 коп. в момент підписання цього договору.

У п.8.1 договору позичальник своїм підписом засвідчив факт одержання грошей та укладення договору.

Крім того, факт отримання коштів підтверджується і наданою відповідачем розпискою, оригінал якої наявний в матеріалах справи, зі змісту якої вбачається підтвердження отримання ним у позивача грошових коштів у сумі 1 086 799 грн., що є еквівалентно 70 000 доларів США на умовах визначених договором позики від 09 грудня 2014 року. Крім того, зазначено про те, що підстав для оспорювання вищевказаного договору в зв'язку з неотриманням грошових коштів або отримання їх в меншій кількості не має ( а.с.91).

Проте, позичальник свої зобов'язання перед позикодавцем щодо повернення позиченої суми згідно з погодженим графіком, не виконував.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що лишилася.

Згідно з ч.1ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

На підтвердження отримання чергового платежу та/ або повного повернення суми боргу позикодавець надає позичальнику розписку( п.5.6 договору).

При порушенні позичальником строку внесення щомісячного платежу більше ніж на десять днів позикодавець має право вимагати розірвання договору, дострокового повернення повної суми позики, визначеної у п.2.1 цього договору зі сплатою штрафних санкцій ( п.6.3 договору).

За умовами договору ОСОБА_4 повинен був здійснювати щомісячні платежі на виконання взятих зобов'язань у розмірі 46577 грн.13 коп., що еквівалентно 3000 доларів США , за винятком останнього платежу - 15525 грн.71 коп., що еквівалентно 1000 доларам США

Як вбачається із змісту позовної заяви відповідач порушив умови договору, жодної суми на погашення боргу не сплатив, наявність у позивача оригіналу договору та розписки свідчить, що ОСОБА_4 не виконав своїх зобов'язань за договором позики - не повертав взяті у борг кошти частинами та у визначені строки. Вказані обставини підтверджуються матеріалами даної справи.

Задовольняючи вимоги про розірвання договору позики та стягнення заборгованості за ним, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок істотного невиконання зобов'язань відповідачем за спірним договором позики, виникла необхідність його розірвання в судовому порядку та стягнення заборгованості за цим договором.

Колегія суддів вважає, що суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності та надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

При наявності, в даному випадку, письмового договору позики, який містить всі істотні умови цього виду договору, надана до нього розписка є підтвердженням отримання грошових коштів відповідачем, а тому, посилання в апеляційній скарзі на те, що у розписці як документі, що підтверджує боргове зобов'язання, мають міститися умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Не дивлячись на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, таке, в силу ст.309 ЦПК України, не є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову.

Крім того, на адресу суду першої інстанції через кур'єрську службу було направлено заяву від імені ОСОБА_4 про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог ( а.с.92-93). Доводи апеляційної скарги про те, що таку заяву він не писав та не направляв не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність висновків суду про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором позики.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а апеляційна скарга не містить доводів, які спростовували б правильність висновків суду першої інстанції щодо розірвання договору позики та стягнення боргу за цим договором.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: