Справа №483/994/15-ц 13.05.2016 13.05.2016 13.05.2016
Справа №483/994/15-ц Головуючий по першої інстанції Казанлі Л.І.
Провадження №22-ц/784/1073/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

13 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі представника відповідача - Лушникова В.П.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Талмер» про розірвання договору оренди,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Талмер» (далі - ТОВ «Талмер») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 грудня 2008 року між ТОВ «Талмер» та ним був укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого він надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 25,01 га, в тому числі: ріллі 20,31 га, пасовищ 4,70 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на праві приватної власності та знаходиться в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Строк дії договору становив 5 років.

Вищевказаний договір оренди земельної ділянки зареєстрований у Очаківському реєстраційному окрузі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 квітня 2009 року за №80.

За умовами договору оренди розмір орендної плати становив 5 300 грн. на рік. Орендну плату відповідач зобов'язався сплатити протягом 14 днів з моменту державної реєстрації договору одним платежем за весь строк оренди в загальному розмірі 26 500 грн.

11 червня 2010 року між ним та відповідачем укладена додаткова угода №1 до вказаного договору оренди земельної ділянки від 09 грудня 2008 року, якою змінено строк дії договору та збільшено його до 25 років. Крім того, змінено порядок сплати орендної плати й узгоджено, що орендна плата сплачується шляхом попередньої оплати частинами в наступному порядку: за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року оренда плата повинна бути сплачена до 01 жовтня 2010 року; за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року - до 01 жовтня 2011 року; за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2028 року - до 01 жовтня 2012 року; за період з 15 квітня 2028 року по 15 квітня 2033 року - до 01 жовтня 2013 року.

Виходячи з нормативної оцінки земельної ділянки орендна плата мала складати 3% від її вартості (з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2), а саме - 6 418 грн. за рік, тобто по 32 090 грн. за кожні 5 років користування землею, а всього до 01 жовтня 2013 року орендар мав сплатити 128 360 грн.

Додаткова угода зареєстрована в Очаківському міськрайонному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07 грудня 2010 року за №04.

Проте, у порушення умов зазначеного договору, ТОВ «Талмер» орендну плату за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2028 року та з 15 квітня 2028 року по 15 квітня 2033 року не сплатило. До того ж, земельна ділянка відповідачем не обробляється, заходи боротьби з бур'янами останнім не застосовуються та вона знаходиться в занедбаному стані.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 09 грудня 2008 року та додаткову угоду №1 до вказаного договору від 11 червня 2010 року, що укладенні між ним та ТОВ «Талмер».

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 серпня 2015 року позов задоволено в повному обсязі (а.с.37).

Ухвалою цього ж суду від 04 лютого 2016 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено. Заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.87).

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначав, що відповідно до даних бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «Талмер», позивачу було виплачено орендну плату за період починаючи з 15 квітня 2009 року по 15 квітня 2023 року включно, а порушення орендарем строків сплати орендної плати не може вважатись її систематичною несплатою та не може бути підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди. Стосовно використання земельної ділянки, то воно підтверджується відповідною офіційною статистичною звітністю з відміткою компетентного органу за 2011-2013 року. В 2014 році земельна ділянка була засіяна соняшником, який не збирався, оскільки не вродив, а не використання земельної ділянки за цільовим призначенням протягом року, як на думку представника відповідача, не може бути достатньою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Крім того, у лютому місяці 2014 року у товариства була викрадена первинна документація підприємства на паперових носіях, що призвело до зупинення його діяльності, оскільки відповідач не міг здійснювати жодної господарської операції, в тому числі і обробку земель, до відновлення бухгалтерського обліку. З тих же причин, у відповідача не збереглися відомості про виплату орендної плати.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що висновки суду щодо відмови в задоволені його позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього, не відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та вимогам матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушення умов договору щодо термінів внесення орендної плати за період з 2023 року не свідчить про систематичне невиконання відповідачем обов'язків по сплаті орендної плати, а право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати, у разі його порушення, може бути захищено в іншій спосіб ніж розірвання договору.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності.

За ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14,18,20 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.13 Закону України за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є суттєвими умовами договору оренди землі.

Статтями 24,25 Закону України передбачені права та обов'язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

За змістом ст.32 Закону України та умов договору оренди (п.24-27 договору) договір оренди землі на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24,25 Закону України та умовами договору, зокрема, й щодо несплати орендної плати, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою згідно з п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, в розумінні вищевказаних норм, підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні земельні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 25,01 га, яка розташована в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с.5).

09 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Талмер» у простій письмовій формі укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивач передав в оренду відповідачу земельну ділянку загальною площею 25,01 га, в тому числі: ріллі 20,31 га, пасовищ 4,70 га.

Зазначений договір зареєстрований у Очаківському реєстраційному окрузі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 квітня 2009 року за №80 (а.с.7-10).

За п.7 цього договору слідує, що розмір орендної плати становить 5 300 грн. на рік.

У п.8 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем орендодавцю протягом 14 днів з моменту державної реєстрації цього договору, одним платежем за весь строк оренди (за п'ять років користування земельною ділянкою) в загальному розмірі 26 500 грн., що складає 3,023% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься готівкою способом видачі її орендодавцю з каси орендаря.

Додатковою угодою №1 до договору оренди земельної ділянки від 11 червня 2010 року, сторони у п.6 договору оренди внесли зміни та визначили, що договір укладено на 25 років. Цей строк обчислюється з моменту набрання чинності договором (його державної реєстрації).

Пунктом 2 цієї додаткової угоди внесено зміні до п.8 договору оренди, а саме визначено, що орендна плата сплачується шляхом попередньої оплати частинами в такому порядку: за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року - до 01 жовтня 2010 року, за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року - до 01 жовтня 2011 року, за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2028 року - до 01 жовтня 2012 року, за період з 15 квітня 2028 року по 15 квітня 2033 року - до 01 жовтня 2013 року.

Виходячи з нормативної оцінки земельної ділянки орендна плата складає 3% від її вартості (з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2), а саме - 6 418 грн. за рік. Кожний платіж за кожні п'ять років оренди складає 32 090 грн. Разом до 01 жовтня 2013 року повинно бути сплачено орендарем орендодавцю 128 360 грн. (а.с.12).

Додаткова угода №1 зареєстрована в Очаківському міськрайонному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07 грудня 2010 року за №04 (а.с.12зв).

За наданими ТОВ «Талмер» відомостями орендна плата виплачена позивачу в наступних розмірах:

- 17 квітня 2009 року в розмірі 26 500 грн. за період з 15 квітня 2009 року по 15 квітня 2013 року;

- 18 лютого 2011 року в розмірі 32 090 грн. за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року;

- 28 березня 2012 року в розмірі 37 641 грн. 57 коп. за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року (а.с.110,150-154).

Меморіальними ордерами підтверджується сплата податку за земельну ділянку ОСОБА_3 за 2014-2015 роки (а.с.55,56).

Довідкою Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 04 лютого 2016 року за №31/14-07-25-059 підтверджується відсутність станом на 03 лютого 2016 року заборгованості у ТОВ «Талмер» з податків, зборів, платежів (а.с.122).

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_3, як на підставу розірвання договору оренди, посилався на порушення відповідачем строків сплати орендної плати, передбачених умовами додаткової угоди №1 до договору оренди земельної ділянки.

Згідно п.31 договору оренди земельної ділянки за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та умов договору.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин, як це передбачено ст.60 ЦПК України, які свідчать про систематичну несплату відповідачем орендної плати.

До того ж, сплативши у березні 2012 року оренду плату за користування земельною ділянкою до 2023 року включно, відповідач дійсно порушив строки оплати, визначені договором, але вказане не може бути визначено як істотне порушення, а, відтак, не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.

При цьому, позивач жодних претензій щодо несплати орендної плати, відповідачу не пред'являв та не скористався своїм правом вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п.18 договору оренди земельної ділянки та ст.24 Закону України «Про оренду землі»).

Із змісту позовної заяви також слідує, що позивач як на підставу розірвання договору оренди посилався на те, що на тепер, спірна земельна ділянка належним чином орендарем не обробляється, що призвело, зокрема, до її занедбання, а вказане є порушенням умов договору.

Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, зокрема й зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Раціональним вважається таке використання земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища.

Згідно зі ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно п.21 договору оренди відповідач зобов'язався дотримуватися режиму використання земель сільськогосподарського призначення.

На думку колегії суддів, районний суд правильно не взяв до уваги посилання позивача на порушення відповідачем умов використання земельної ділянки, оскільки ці обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так, згідно Акту та Довідки №36 Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 20 травня 2015 року (а.с.143,144) зазначена земельна ділянка не оброблялась протягом останніх двох років.

Проте, зазначені документи не є належними доказами використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Більш того, відповідно до ст.ст.24,25,32 Закону України «Про оренду землі», підставою для розірвання договору оренди землі є саме використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а не факт невикористання земельної ділянки. Слід також зазначити, що за невикористання (бездіяльність) не передбачається позбавлення права користування землею. До того ж, вказане порушення не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки.

Інших доказів порушення відповідачем умов використання земельної ділянки або його нецільового використання позивач не надав.

Посилання позивача на відсутність у відповідача первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання ним орендної плати, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем були наданні письмові документи на підтвердження сплати орендної плати позивачу, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку. В свою чергу, позивач протилежного суду не надав.

Отже, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про те, що оскільки позивач не довів, що допущені відповідачем порушення умов договору є істотними у розумінні ч.2 ст.651 ЦК України, тому відсутні правові підстави для розірвання такого договору.

За такого, наведені в скарзі доводи правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина