АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Леонтюк Л.К.
№22-ц/796/9898/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

НемировськоїО.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва та відновлення попереднього стану,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва та відновлення попереднього стан.

У мотивування вимог посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0680 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Співвласниками суміжної земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

19.08.2014 року він звернувся до ПП «Сектор» із заявою про виконання комплексу робіт зі складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

27.08.2014 року спеціалісти ПП «Сектор» склали «Технічну документацію» із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1, зі змісту якої вбачається, що з боку суміжної земельної ділянки по вул. Грузинська відповідачами було здійснено захоплення частини земельної ділянки, що належить йому: в розмірі 3,86 кв.м та в розмірі 48,88 кв.м.

На спірній частині земельної ділянки розміром 48,88 кв.м відповідачі самочинно збудували споруду у вигляді металевої конструкції (навісу) без його дозволу як власника та відповідного погодження з Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, що в свою чергу підтверджується відповіддю Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві №7/26-31/0108/10 від 01.08.2014 року.

З урахуванням наведеного просив суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та володінні ОСОБА_4 земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 19.06.2001 року шляхом:

- знесення за власний рахунок металевої конструкції (навіс), яка розмішується на земельній ділянці по АДРЕСА_1;

- звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 48,88 кв.м по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_4 згідно абрису прив'язок межових знаків та відновлення її до попереднього придатного стану.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва та відновлення попереднього стану задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та володінні ОСОБА_4 земельною ділянкою, кадастровий НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 19.06.2001 року шляхом:

- знесення за власний рахунок металевої конструкції (навіс), яка розмішується на земельній ділянці по АДРЕСА_1;

- звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 48,88 кв.м по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_4 згідно абрису прив'язок межових знаків та відновлення її до попереднього придатного стану.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь держави по 275 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Зазначають, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24 січня 2007 року, зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, знести частину цегляного гаражу, шлакоблочний гараж, дерев'яний сарай та паркан, які розташовані на земельній ділянці, належній ОСОБА_4

На виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2004 року вони добровільно розібрали частину цегляного гаража, шлакоблочний гараж, дерев'яний сарай та паркан, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Данилюка О.Б. від 10.05.2012 року.

Отже, конфліктна ситуація навколо забудови та спірної території була вирішена.

Проте, в 2012 році ОСОБА_4 звернувся в суд до них із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальних збитків й моральної шкоди. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.08.2013 року, ОСОБА_4 відмовлено у позові, оскільки позовні вимоги, які він висунув до відповідачів, виконані, про що свідчить закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 223 ЦК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Крім того, посилання суду першої інстанції на виготовлену технічну документацію ПП «Сектор» є безпідставним, тому що цей доказ не є належним та доведеним, проведений всупереч чинного законодавства, що регулює експертну діяльність. Експерт не попереджений про кримінальну відповідальність, із заявою про призначення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_6 до суду не звертався. Суд як на підставу прийнятого рішення посилається на абрис прив'язок межових знаків, які визначив інженер-геодезист ОСОБА_7 (який не являється експертом), а не які визначені експертом з поставленими перед ним судом питаннями.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0680 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 19.06.2001 року. (а.с. 6)

Співвласниками суміжної земельної ділянки, яка розташована на території м. Києва у Дарницькому районі на АДРЕСА_3, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 31.10.2000 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 31.10.2000 року. (а.с. 124-126 т. 1)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.10.2004 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Київського міського управління земельних ресурсів Київської міської ради про визнання недійсними рішень Київради, визнання недійсним державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння в частині гаража, визнання недійсним рішення Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва №445 від 24.07.1989 року в частині введення в експлуатацію гаража в домоволодінні ОСОБА_8 та відшкодування моральної шкоди в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовлено, а ОСОБА_4 поновлено строк позовної давності й заявлений ним позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, знести частину цегляного гаража, шлакоблочний гараж, дерев'яний сарай та паркан, які розташовані на земельній ділянці, належної ОСОБА_4 Визнано частково недійсними: - Акт про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння ОСОБА_8 від 12 липня 1989 року в частині цегляного гаража, позначеного на плані літерою "Г", - рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва №455 від 24 липня 1989 року в частині введення в експлуатацію гаража, який входить до домоволодіння ОСОБА_8, позначеного на плані літерою "Г", - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 19 лютого 1998 року Сьомою державною нотаріальною конторою м. Києва на ім'я позивачів в частині розміру спадкового майна, а саме гаража цегляного під літерою "Г". В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. ( а.с. 78-103 т. 1)

Ухвалою Верховного Суду України від 24.01.2007 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.10.2004 року залишено без змін. (а.с.111-114 т. 1)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2004 року виконано ОСОБА_3, ОСОБА_2, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Данилюка О.Б. від 10.05.2012 року. (а.с. 77 т. 1)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказував, що на спірній частині земельної ділянки розміром 48,88 кв.м відповідачі самочинно збудували споруду у вигляді металевої конструкції (навісу) без його дозволу як власника та відповідного погодження з Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві.

Так, 19.08.2014 року ОСОБА_4 звернувся до ПП «Сектор» із заявою про виконання комплексу робіт зі складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 12 т. 1)

Зі змісту Технічної документації, виконаної ПП «Сектор», а саме, абрису прив'язок межових знаків, вбачається, що з боку суміжної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2, здійснено захоплення частини земельної ділянки площею 48,88 кв. м, яка належить ОСОБА_4

Як зазначає позивач, на земельній ділянці площею 48,88 кв.м знаходиться металева конструкція (навіс), на підтвердження чого надав фотокопії спірної конструкції. (а.с. 21 т. 1)

Згідно із відповіддю Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві №7/26-31/0108/10 від 01.08.2014 року станом на 01.08.2014 року Інспекція не видавала дозволу та не реєструвала інших документів дозвільного характеру і не приймала об'єкт в експлуатацію за адресою АДРЕСА_2. (а.с. 20 т. 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1, 2, п. д) ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

У ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на частині земельної ділянки площею 48,88 кв.м, належної ОСОБА_4, розташована металева конструкція (навіс), яка встановлена відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Не заслуговують на увагу посилання апелянтів на ч. 2 ст. 223 ЦК України та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2013 року, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.08.2013 року, яким ОСОБА_4 відмовлено у позові, оскільки позовні вимоги, які він висунув до відповідачів, виконані, про що свідчить закінчення виконавчого провадження.

Так, згідно із ч. 2 ст. 223 ЦК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2013 року, ОСОБА_4, звертаючись з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зазначав, що на його земельній ділянці незаконно побудовано відповідачами металевий бокс та гараж, а також встановлено паркан, який частково примикає до цих споруд. (а.с. 219-221 т. 1)

У даній справі, що розглядається, ОСОБА_4 просив усунути перешкоди у користуванні та володінні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом знесення за власний рахунок металевої конструкції (навіс), звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 48,88 кв.м по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_4 згідно абрису прив'язок межових знаків та відновлення її до попереднього придатного стану.

Зазначене вище свідчить, що заявлені у даній справі позовні вимоги не є тотожними з вимогами, за результатом розгляду яких ухвалено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2013 року.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що технічна документація ПП «Сектор» не є належним та доведеним доказом, проведена всупереч чинного законодавства, що регулює експертну діяльність. Експерт не попереджений про кримінальну відповідальність. Крім того, із заявою про призначення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_6 до суду не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У ч. 1 ст. 64 ЦПК України зазначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_4 надав письмовий доказ - копію Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1, у Дарницькому районі м.Києва, виконаної ПП «Сектор».

Згідно вказаної Технічної документації робота виконана інженером-геодезистом ОСОБА_7 та сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_9 (сертифікат НОМЕР_6 від 18.01.2013 року).

На спростування цього письмового доказу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали жодного доказу.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і суд дав їм належну правову оцінку, в тому числі і постановив ухвалу 20.05.2016 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, яка не оскаржується.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В. Немировська