Справа № 755/9581/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Івашко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, а також про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила визначити місце проживання дитини з нею, розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на утримання дитини щомісячно аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), стягнути щомісячно з відповідача додаткові витрати на дитину, викликані особливими обставинами, в розмірі 14 000 грн., а також стягнути матеріальне утримання на неї, як матір дитини, яка не може обходитися без стороннього догляду у розмірі 1000 грн. на час проживання з дитиною та опікування нею відповідно до статті 88 СК України.

Ухвалою суду від 10.10.2016р. за заявою позивача позовні вимоги про стягнення щомісячно з відповідача додаткових витрат на дитину, викликані особливими обставинами, в розмірі 14 000 грн., а також про стягнення матеріального утримання на позивача, як на матір дитини, яка не може обходитися без стороннього догляду у розмірі 1000 грн. на час проживання з дитиною та опікування нею відповідно до статті 88 СК України, були залишені без розгляду згідно п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Решту вимог позивач підтримала і просила задовольнити.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

З 10.08.1996 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом дитинства.

Між сторонами поступово погіршувалось сімейне життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Кожна із сторін має протилежні погляди на шлюб та сімю, тому зберігати формально існуючий шлюб не має сенсу.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Після припинення шлюбних відносин вирішити питання участі відповідача у матеріальному утриманні дитини у позасудовому порядку було неможливо, що і стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач підтримала вимоги про розірвання шлюбу, зазначила про необхідність встановлення судом місця проживання дитини з нею, а також наполягала на вирішенні питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач в судовому засіданні до подачі позивачем заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти вирішення питання про місце проживання дитини з позивачем, проти розірвання шлюбу і стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки від його доходів, однак, заперечував проти задоволення інших позовних вимог з тих підстав, що він є безробітним, перебуває на обліку у Центрі занятості. У подальшому відповідач визнав позовні вимоги, які підтримала позивач після вирішення питання про залишення частини вимог без розгляду.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 10.08.1996 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, актовий запис № 937 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК №265295 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Згідно з вимогами ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Сторони не мали спору і у судовому засіданні підтвердили те, що дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу разом з позивачем матірю дитини ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно викладених позивачем обставин, які визнані відповідачем, сімя фактично розпалася внаслідок різних поглядів на життя, через відсутність спільних інтересів та бажання зберігати шлюб.

Отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 174 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Доказами, наявними у справі, підтверджується той факт, що відповідач є працездатною особою, однак, на даний час офіційно не працює, згідно довідки Дніпровського районного центру занятості №2317 від -3.10.2016р., з 12.09.2016р. перебуває на обліку як безробітний.

Враховуючи визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього щомісячно розміру аліментів у ? частці від його заробітку (доходу), вимога про стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі також підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із доданих до позовної заяви документів, а саме - квитанції про сплату судового збору, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру (про розірвання шлюбу), а тому зазначені витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, з відповідача необхідно стягнути судові витрати в дохід держави за вимогу немайнового характеру (про стягнення аліментів), оскільки позивач при зверненні до суду з даною вимогою була звільнена від їх сплати.

Керуючись ст.ст. 112, 141, 157, 160, 180-182 СК України, ст.ст. 10, 60, 79, 88, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 10.08.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва, актовий запис № 937, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, проте, не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва.

СУДДЯ: