Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №2-666/2010 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/2477/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2010 року

у справі за позовом АТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року АТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно.

В позові зазначало, що 29.03.2007р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 11-1057-037К, згідно з умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 35000,00 доларів США. При укладенні кредитного договору ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання повернути кредит до 29.03.2010 року та сплачувати відсотки у валюті кредиту, по ставці 14% річних. 10.04.2008р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №1 кредитного договору, згідно якої ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» збільшило суму кредиту до 60 000,00 доларів США, а ОСОБА_5 зобов'язався з дати укладення додаткової угоди оплачувати проценти по ставці 15% річних. 29.05.2008р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої ОСОБА_5 зобов'язався з дати укладення додаткової угоди оплачувати проценти по ставці 16% річних. 29.08.2008р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно якої був збільшений строк повернення кредиту до 29.03.2015р. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені: 1) Договір поруки № 11-1057-037П з ОСОБА_3, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 по поверненню кредиту у сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних строком до 29.03.2010року; 2). Договір поруки №11-1057-037П/1 з ОСОБА_6, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 по поверненню кредиту у сумі 60 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних строком до 29.03.2010року. 20.05.2008р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_6 була укладена додаткова угода №1 до договору поруки №11-1057-037П/1, згідно якої ОСОБА_6 зобов'язався з дати укладення додаткової угоди оплачувати проценти по ставці 16% річних. 29.08.2008р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_6 була укладена додаткова угода №2 до договору поруки №11-1057-037П/1, згідно якої був збільшений строк повернення кредиту ОСОБА_5 до 29.03.2015р. Взяті на себе зобов'язання за вищезазначеними договорами відповідачі не виконують належним чином, у зв'язку з чим станом на 29.09.2009 року заборгованість в національній валюті складає: 427 655,51 грн. - за кредитом; 39 825,85грн. - за простроченими відсотками; 25 991,48грн. пеня за прострочені відсотки, 23 072,69 - пеня за прострочений кредит.

Далі позивач вказував, що в забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір № 11-1057-0371 від 29.03.2007року, згідно якого відповідачі передали ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в іпотеку нерухоме майно: квартиру №70 в будинку №24 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжя, що належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності №824 від 01.06.2004р. виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Узгоджена сторонами договору вартість предмету іпотеки станом на 10.07.2008р. становить 222 857,00грн.

Позивач зазначав, що на неодноразові звернення до відповідачів з вимогою сплатити суму вказаної заборгованості відповідачі не реагували.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6С, ОСОБА_3 солідарно суму боргу, звернути стягнення на предмет іпотеки, стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь AT «ОСОБА_4 та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» AT «ОСОБА_4 та Кредит» заборгованість за тілом кредиту у сумі 427 655 грн. 51 коп., відсотки за користування кредитом 39 825 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь AT «ОСОБА_4 та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» AT «ОСОБА_4 та Кредит» заборгованість за тілом кредиту у сумі 280 227 грн. 50 коп., відсотки за користування кредитом 15 328 грн. 60 коп.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь AT «ОСОБА_4 та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» AT «ОСОБА_4 та Кредит» судовий збір у сумі 1 700 грн., витрати на ІТЗ у сумі 120 грн.

Звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру №70 в будинку №24 по бул. Гвардійському м. Запоріжжя, що належить ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Інші позовні вимоги залишено без задоволення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить новим рішенням у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї заборгованості відмовити, оскільки відповідно ч.1 ст.559 ЦК України вважає поруку припиненою.

В частині часткового задоволення позовних вимог судом першої інстанції відносно інших відповідачів: ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10, ОСОБА_11, представника позивача ОСОБА_12, яка доводи скарги не визнала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

29.03.2007р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 11-1057-037К, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 35000,00 доларів США на строк до 29.03.2010 року зі сплатою відсотків у валюті кредиту по ставці 14% річних.

29.03.2007р. між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 11-1057-037П, за яким остання зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 по поверненню кредиту у сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних строком до 29.03.2010 року.

10.04.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно якої позивач збільшив суму кредиту до 60 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався з дати укладення додаткової угоди оплачувати проценти по ставці 15 % річних.

29.05.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої відповідач зобов'язався з дати укладення додаткової угоди оплачувати проценти по ставці 16% річних.

29.08.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно якої був збільшений строк повернення кредиту до 29.03.2015року.

З матеріалів справи вбачається, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин ні підтвердження вимог і заперечень та застосування до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що суд застосував ст.ст. 526, 549, 550, 610, 617, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з якими зобовязання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути за сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, у тому числі солідарними боржниками за договором поруки в разі настання у сторін договорів відповідальності за порушення грошового зобовязання.

У частині вирішення позовних вимог відносно поручителя ОСОБА_3 суд першої інстанції встановив, що остання, крім договору поруки від 29.03.2007р. № 11-1057-037П, за яким вона зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_5 по поверненню кредиту у сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних строком до 29.03.2010 року, не укладала з позивачем інших договорів поруки або додаткових угод до укладеного договору поруки.

При цьому з позичальником 10.04.2008р., 29.05.2008р., 29.08.2008р укладено три додаткових угоди, за якими збільшено розмір кредиту до 60000,00 доларів США, збільшено розмір процентів до 16% річних, змінений строк повернення кредиту з 29.03.2010р. на 29.03.2010р.

Згоди поручителя ОСОБА_3 на укладення вказаних додаткових угод не отримано.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції стягнув з поручителя ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, обраховану відповідно до умов первісної його редакції, у сумі 280227,50грн. заборгованості за кредитом та 15328,60грн. відсотків за користування кредитом. Вказана сума стягнута з поручителя одноособово, без застосування солідарного стягнення із позичальником.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою приписи норм матеріального права, які регулюють правовідносини за договором поруки.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення розміру кредиту, кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Умовами договору поруки від 29.03.2007р. № 11-1057-037П, укладеного між ОСОБА_3 та позивачем передбачено: внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем (п.4.4.).

Під час апеляційного розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджується та обставина, що до кредитного договору неодноразово вносилися зміни та доповнення, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, проте необхідного за умовами договору поруки узгодження із поручителем цих змін не відбулося.

Вказана обставина не була спростована під час апеляційного розгляду справи представником позивача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вбачає підстави для висновку про припинення поруки за договором, укладеним 29.03.2007р. № 11-1057-037П між ОСОБА_3 та ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», правонаступником якого є позивач.

Припинення поруки відповідно ч. 1 статті 559 ЦК України відбувається у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підстав для стягнення з відповідача поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №11-1057-037К від 29.03.2007р., укладеним між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_5 немає.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги відносно ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі, суперечать вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2010 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення з поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитом у сумі 280 227 грн. 50 коп., відсотків за користування кредитом в сумі 15 328 грн. 60 коп., судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПAT «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: