Справа №333/1238/16-ц
Пр. № 2/333/1219/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те що, 04.10.2006 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діяла в інтересах, на той час малолітнього, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір дарування 7/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається: у житловому будинку літ. А житлова кімната №2-3 площею 13,3 кв.м., у житлової прибудові літ. А? житлова кімната №2-2 площею 15,9 кв.м., службова прибудова а, ганок до службової прибудови а, піддашок до службової прибудови а. Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №1-2185. Зазначає, що договір дарування частини домоволодіння від 04.10.2006 р. був укладений ним під впливом тяжкої для нього обставини, існуванням якої скористалася ОСОБА_3, та на вкрай невигідних для нього умовах, про що свідчить наступне: ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його син ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_6 після тривалої тяжкої хвороби померла його дружина ОСОБА_8. Майже відразу після смерті ОСОБА_7 до нього звернулась ОСОБА_3 з проханням подарувати її малолітньому сину ОСОБА_5 вказану частину домоволодіння. При цьому ОСОБА_3 запевнила позивача, що біологічним батьком її малолітнього сина ОСОБА_5 є саме померлий ОСОБА_7, та просила подарувати ОСОБА_5 вказане нерухоме майно в пам'ять про ОСОБА_7 Повіривши ОСОБА_3 з приводу наявності родинних відносин між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_1 04.10.2006 року уклав вищевказаний договір дарування частини домоволодіння. Однак пізніше з'ясувалося, що ОСОБА_5 є сторонньою для нього особою. Обставина щодо відсутності родинних відносин між ним та ОСОБА_5 підтверджується тим, що відсутні будь-які документи, які свідчили би про те, що його син ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_5 Позивач ОСОБА_1 просить визнати договір дарування частини домоволодіння недійсним, оскільки 04.10.2006 р. він під впливом тяжкої для нього життєвої обставини (смерті його сина ОСОБА_7 та тяжкої хвороби його дружини ОСОБА_8) подарував належне йому нерухоме майно, яке має значну вартість, сторонній для нього особі ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягали і просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що ОСОБА_1 визнав ОСОБА_5 своїм онуком з часу його народження, саме ОСОБА_1 зі згоди дружини ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_3 щодо прийняття в дар від імені малолітнього онука ОСОБА_5 частини домоволодіння, мотивуючи своє бажання тим, що він хоче подарувати нерухоме майно в пам'ять померлого ОСОБА_7 ОСОБА_3 не була обізнана про існування будь-яких обставин через які ОСОБА_1 вимушений був укласти правочин, в тому числі через тяжкі хвороби ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_8, тому ОСОБА_3 не могла скористатись цими обставинами при укладенні оскаржуваного договору дарування. Зібранням документів для договору дарування займався особисто ОСОБА_1 При цьому, ОСОБА_3 на підтвердження своїх повноважень як законного представника ОСОБА_5 надавала свідоцтво про народження сина ОСОБА_5 спочатку для підготовки документів разом із заявою від 11.09.2006 року до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, а під час укладення договору дарування від 04.10.2006 року до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С., а ОСОБА_1 до і на момент укладення договору дарування мав достатньо можливостей особисто або за допомогою компетентних осіб у відповідних установах з'ясувати про відсутність документального підтвердження родинних відносин між ним та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про народження ОСОБА_5, прізвище якого зазначено за прізвищем матері та за вказівкою матері в графі «батько» зроблено запис «ОСОБА_12», а згодом ще й отримав копії останнього від ОСОБА_3, які використовував при зверненні до суду у 2008 році. Крім того, ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду без поважних підстав.

Відповідач ОСОБА_5, повідомлений судом належним чином про час, день та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, за участі його представника ОСОБА_4, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Представник третьої особи Шостої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності.

Вислухавшипояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 , виданого управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 10.10.2003 року, на праві власності належало 16/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно Угоди про зміну розміру часток і встановлення порядку володіння та користуванням майном від 15.09.2004 року, укладеною між ОСОБА_9 та ОСОБА_1, посвідченою державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А. р. №3-2079, частка ОСОБА_1 в домоволодінні склала 14/25. 9/10 частин домоволодіння перейшли від ОСОБА_1 до ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 22.10.2004 року за р.№ 3-2248, він став власником 11/20 часток у домоволодінні (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер син позивача ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2, видане 17.06.2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, та в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 5609 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії НОМЕР_3, виданого 19.09.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, актовий запис №777, у графі батько зроблено запис ОСОБА_12 (а.с.47). Відомості про батька відповідача записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (ст. 55 КпШС), що підтверджується довідкою Комунарського віділлу РАЦС Запорізького міського управління юстиції №777/08-73 від 03.10.2006 року (а.с.48).

11.09.2006 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради з заявою про намір подарувати 7/50 частин будинку АДРЕСА_1 у власність малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з проханням надати гр. ОСОБА_3 згоду на прийняття в дар у власність малолітнього вказану частину будинку. Також в даній заяві від 11.09.2006 року ОСОБА_3 надає згоду на прийняття в дар у власність сина ОСОБА_5 частини домоволодіння, в якості додатку до якої надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_5.

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради Пелих Ю.Г. за №2215р від 26.09.2006 року «Про надання згоди ОСОБА_1 на дарування частини будинку у власність малолітньої дитини ОСОБА_5», враховуючи рекомендації протоколу засідання опікунської ради Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя від 20.09.2006 р. за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, було надано згоду гр. ОСОБА_3 на прийняття в дар 7/50 частин будинку АДРЕСА_1 у власність малолітнього сина ОСОБА_5 та на підпис договору дарування від імені малолітнього (а.с.49).

04.10.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діяла в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договір дарування 7/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №1-2185. Згідно договору дарування ОСОБА_5 прийняв у власність 7/50 частин домоволодіння, що складається: у житловому будинку літ. А житлова кімната №2-3 площею 13,3 кв.м., у житлової прибудові літ. А? житлова кімната №2-2 площею 15,9 кв.м., службова прибудова а, ганок до службової прибудови а, піддашок до службової прибудови а. Відповідно даного договору дарування від 04.10.2006 року особи були встановлені, повноваження представника ОСОБА_3, що діяла від імені свого малолітнього сина ОСОБА_5 нотаріусом перевірено (а.с.11).

Дружина позивача ОСОБА_8 надала письмову згоду на дарування вищезазначеної частини домоволодіння, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 04.10.2006 року за р. №1-2184 (а.с.170)

На підставі даного договору дарування, 18.10.2006 року ОП «ЗМБТІ» зареєстровано право власності на 7/50 частин домоволодіння за ОСОБА_5, складено технічний паспорт (а.с.14).

Відповідно довідок №213 та №214 від 19.04.2016 року доданих до листа Управління пенсійного фонду в Комунарському районі м. Запоріжжя за №3562-1/12 від 19.04.2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 знаходились у 2006 році на обліку Комунарського УПФУ та отримували пенсію за віком, згідно індивідуальних відомостей за 2006-2007 р.р. гр. ОСОБА_1 був працевлаштований на Заводі Інструментального виробництва ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод», ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» та отримував заробітну плату.

З витягів із історії хвороби та виписних епікризів дружини позивача ОСОБА_8, 1937 р.н., вбачається, що в грудні 2002 року ОСОБА_8 встановлено діагноз: «Мієломна хвороба, дифузно-осередкова форма», яка протягом 2002-2005 років неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла дружина позивача ОСОБА_8, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4, видане 29.06.2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, та в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 6046 (а.с.18).

Відповідно до довідки про причину смерті (до форми №106/0 №444) Комунальної установи «Міська поліклініка 8 марта» від ІНФОРМАЦІЯ_6, зазначено причину смерті ОСОБА_8 та яка є тяжкою хворобою (а.с.136).

У 2007 році ОСОБА_3 зверталась до суду в порядку окремого провадження з заявою про визнання факту батьківства за померлим ОСОБА_7 відносно сина ОСОБА_5 Заяву було задоволено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2007 року по справі №2-о-4235/07. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року по справі №2о-4235/2007 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06.11.2013 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції.Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2014 року по цивільній справі № 333/2412/14, яка набрала законної сили 22.05.2014 року, заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду на підставі п. 6 ст. 235 ЦПК України (а.с.80-87).

10.11.2008 року ОСОБА_1 та законний представник ОСОБА_5 його мати ОСОБА_3 звертались до суду з позовом до інших співвласників домоволодіння про визначення порядку користування земельною ділянкою, до якого в якості додатку надано свідоцтво про народження ОСОБА_5 Позов задоволено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2009 року по справі №2-809/09 (а.с.53).

27.09.2010 року ОСОБА_7 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5, законним представником якого є його мати ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до фактичного користування, до якого в якості додатку надано свідоцтво про народження ОСОБА_5 Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2010 року по справі №2-1615/10 провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а.с.58).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.12.2011 року серія НОМЕР_5 ОСОБА_5 став власником земельної ділянки площею 139/1000 від 1,000 га у межах згідно з планом, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.59-60).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.12.2011 року серія ВП №523226 ОСОБА_5 став власником земельної ділянки площею від 0,0307 га у межах згідно з планом, розташованої по АДРЕСА_1 для ведення садівництва. Видачі державних актів передувало погодження (встановлення) меж в натурі земельних ділянок із сусідами суміжними землекористувачами, ОСОБА_1 претензій до ОСОБА_5 не заявляв (а.с.61-62).

13.07.2012 року ОСОБА_7 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_5, законним представником якого є його мати ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним, мотивуючи що на час укладення договору дарування він перебував у стані, який перешкоджав йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (ч.1 ст. 225 ЦК України), до якого в якості додатку також надано свідоцтво про народження ОСОБА_5Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2013 року по цивільній справі № 812/6153/12, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2013 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.65-76).

27.05.2014 рокуОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним, внаслідок навмисного введення його в оману ОСОБА_3 з приводу наявності родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (ч.1 ст. 230 ЦК України). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 р. по цивільній справі №333/4199/14-ц, зі змінами внесеними ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2014 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.88-100).

13.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним, як вчиненого під впливом помилки щодо прав обдаровуваного ОСОБА_5, а причиною допущеної ним помилки стали дії ОСОБА_3 з приводу наявності родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (ч.1 ст. 229 ЦК України). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 р. по цивільній справі №333/196/15-ц, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.101-116).

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що вони є сусідами сторін, знають відповідачів та позивача багато років. Позивач, який разом з померлою дружиною ОСОБА_8 визнавали ОСОБА_5 своїм онуком з часу його народження, жодних сумнівів щодо родинних відносин останні не висловлювали та при розмові у жовтні 2006 році розповіли, що після смерті сина ОСОБА_7 подарували частину батьківського будинку онуку ОСОБА_5, продовжувачу їхнього роду в пам'ять імені померлого.

Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України, встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину(частина перша статті 233 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пунктах 19, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житла, чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі.

Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 квітня 2016 року, у справі № 6-551цс16

Відповідно до Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» від 24.12.1993 р., ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» документом, що підтверджує факт народження дитини та її походження, родинних стосунків між дитиною та її батьками є свідоцтво про народження дитини.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовної заяви позивача, пояснень позивача в судовому засіданні, ОСОБА_1 посилається на те, що після смерті його сина ОСОБА_7 та тяжкої хвороби його дружини ОСОБА_8 він знаходився у пригніченому стані, депресії. На час укладення договору дарування ОСОБА_1 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_8, 1937 р.н, молодшим сином ОСОБА_17, 1973 р.н., та самостійно утримував свою сім'ю. Померлий син ОСОБА_7 за останні роки життя не працював та матеріальної допомоги батькам не надавав. ОСОБА_1 пояснив, що необхідності в укладенні цього правочину у нього не було та він не був вимушений це зробити через смерть сина ОСОБА_7 та тяжку хворобу дружини ОСОБА_8 ОСОБА_1 також зазначив, що укладаючи договір дарування він не мав мети усунути чи пом'якшити смерть сина ОСОБА_7 та/або тяжку хворобу дружини ОСОБА_8, оскільки це неможливо. Повіривши ОСОБА_3 з приводу наявності родинних відносин між ним та ОСОБА_5, він 04.10.2006 року уклав вищевказаний договір дарування частини домоволодіння в пам'ять про померлого сина ОСОБА_7 Внаслідок укладення спірного договору дарування 7/50 частин домоволодіння від 04.10.2006 року, частка ОСОБА_1 зменшилась з 11/20 до 41/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, тобто подароване нерухоме майно не є єдиним житлом позивача. На час підготовки документів та на момент укладення договору дарування частини домоволодіння від 06.10.2006 року, ОСОБА_1 не вимагав від ОСОБА_3 документального підтвердження наявності родинних відносин між ним та ОСОБА_5, позивач вважав ОСОБА_5 своїм онуком до отримання ним у вересні 2013 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2007 року, скасованого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року, яким було встановлено факт батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_5 ОСОБА_1 зазначає, що оскільки відсутні будь-які документи на підтвердження родинних відносин між ним та ОСОБА_5, 04.10.2006 року він під впливом тяжкої для нього життєвої обставини (смерті його сина ОСОБА_7 та тяжкої хвороби його дружини ОСОБА_8) подарував належне йому нерухоме майно, яке має значну вартість, сторонній для нього особі ОСОБА_5

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2013 року по цивільній справі № 812/6153/12 встановлено, що ОСОБА_1 на час складання договору дарування частини домоволодіння від 04.10.2006 року, засвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 р. по цивільній справі №333/4199/14-ц встановлено, що позивач ОСОБА_1 до оформлення договору при вирішенні питання в Комунарській районній адміністрації Запорізької міської ради про надання згоди на дарування, особисто зазначав прізвище онука «ОСОБА_5» в заяві від 11.09.2006 року та до і на момент укладення договору дарування мав достатньо можливостей особисто або за допомогою компетентних осіб у відповідних установах з'ясувати про відсутність документального підтвердження родинних відносин між ним та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про народження останнього, де в графі батько зроблено запис «ОСОБА_12», яке надавалось відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження своїх повноважень як законного представника ОСОБА_5 спочатку до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, а під час укладення договору дарування до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись з позовом посилався на положення ст. 233 ЦК України, які передбачають правові наслідки вчинення правочину під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

При вчиненні такого правочину, сторона, яка відчужує майно, усвідомлює, що вчиняє його на вкрай невигідних умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Під такою тяжкою обставиною слід розуміти будь-які поважні надзвичайні обставини, які змусили особу вчинити правочин на вкрай невигідних умовах, для усунення чи пом'якшення якої необхідно укласти цей правочин.

Позивачем не доведено того, що він вчинив договір дарування від 04.10.2006 року під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, які зумовлюють визнання договору дарування частини домоволодіння недійсним. Обставини справи свідчать про те, що, укладаючи спірний договір, ОСОБА_1 усвідомлював, що укладає саме договір дарування, він розумів природу цього правочину і його правові наслідки, добровільно розпорядився 7/50 частин домоволодіння і сам був ініціатором його укладання та визначив, що обдарованою особою повинен виступати малолітній ОСОБА_5, мотивуючи своє бажання тим, що він хоче подарувати нерухоме майно в пам'ять померлого сина ОСОБА_7

Договір дарування частини домоволодіння був укладений 04.10.2006 року, тому рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2007 року не могло вплинути на волевиявлення ОСОБА_1

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

За змістом ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Відповідач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 надали до суду спільну заяву про застосування строків позовної давності та наслідків спливу позовної давності, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 просили суд застосувати позовну давність. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 не пропустив встановлений ЦК України строк позовної давності, оскільки Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року скасовані судові рішення, якими було встановлено, що ОСОБА_7 є рідним батьком ОСОБА_5, тому саме з 05.03.2014 р. належить відраховувати строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. ст. 256 , 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення чи оспорювання іншою особою.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, при таких обставинах, не підлягають застосуванню положення ст. 257 ЦК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 209, 212 -215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 233, 627,717,719 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова