Провадження № 2/537/223/2016
Справа № 537/21/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2016 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Степури А.А., за участю секретаря судового засідання Грицькової Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом згідно якого прохає суд винести рішення яким зобовязати відповідача приступити до виконання його замовлення, узгодити з ним технічну документацію, виготовити і переслати йому вироби з належною супровідною. Стягнути з відповідача на його користь кошти сплачені ним за пересилання товару, який не був ним замовлений у розмірі 119 грн. Стягнути з відповідача на його користь завдану ним позивачу шкоду внаслідок протиправних дій моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що у серпні 2013 року він цікавлячись пропозиціями продавців металевих зовнішніх віконних ролетів на сайті http://wix.сом побачив запрошення телефонувати відповідачеві за номером НОМЕР_1 або його помічниці Ганні за номером НОМЕР_2. 5 серпня 2013 року він мав телефонну розмову із відповідачем з приводу рекламованих послуг. Інформація, надана ним, він зацікавлений у поставці алюмінійових зовнішніх віконних ролетів зовнішнього закривання, білого кольору, на 5 вікон шириною 1080 мм і висотою 1600 мм кожне. Відповідач повідомив, що їхній холдинг (назви він не почув, але вирішив, що прочитаю у документах виробника) може таке замовлення виконати за 3500 грн. Він почав розпитувати про технічні особливості їхньої продукції. На деякі питання відповіді одержав, деякі ні. Зокрема, його турбувала висота корпусу, у який змотується ролета, бо у нього порівняно невелика відстань від вікна до карниза. Але принципової згоди вони не досягли і йдучи назустріч побажанням відповідача, він пообіцяв здійснити повну передоплату замовлення, що невдовзі і зробив. Зі свого боку відповідач запевнив, що передасть його заявку у виробництво. Щодо виробництва у нього запитань не виникало, адже він має багато років праці на заводах. Його вимоги як споживача виробник спочатку має втілити у технічне завдання згідно ГОСТ 2.103-68. В Україні єдина система конструкторської документації (ЄСКД) для всіх галузей промисловості і етапів виконаний робіт. Далі виробник розробляє технічну пропозицію. Кажучи просто, конструктор назустріч технічному завданню пропонує якесь рішення. Уже на цій стадії залежно від складності виробу можна узгоджувати технічну пропозицію із замовником видно, що конкретно пропонує виробник. Іще видніше на наступному ГОСТ 2.103 68, етапі виконання ескізного проекту ( дає загальне уявлення про будову і роботу виробу, основні параметри і розміри). Знаючи обовязковість цих початкових стадій, він очікував, коли йому зателефонує хтось із виробництва і запитає поштову чи електронну адресу для пересилання технічної пропозиції або ескізного проекту. Він давав лише розміри своїх вікон, а у технічній документації міг би побачити, який же виріб пропонує виробник. Його очікування було цілком правомірне, оскільки споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції для особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію її якість, а також про виробника. Натомість він одержав не повідомлення про якийсь лист, а від перевізника «Автолюкс» про посилку. Не убачивши жодних документів вже було виконано замовлення. Заплатив 14.08.2013 рокуза міжміське перевезення 119 грн., за доставку додому 40 грн. Зясувалося, що в упаковках предмети, схожі на деталі ролетів. Жодних документів не надавалось. Чиє замовлення йому прислали? Вимірювання деталей показало, що до його вікон ці вироби не підійдуть. Він подзвонив відповідачеві, повідомив, що збуту помилився, чужі ролети йому не потрібні, він відсилає їх назад. Відповідач ОСОБА_2 заявив, що впевнений це саме його, він сам помилився і « дав не ті розміри ролетів», от вони тепер і не підходять. Довелося нагадати відповідачеві, що він до розмірів ролетів поки що відношення не має, бо не бачив пропонованої йому виробником технічної документації. Якби бачив, можливо, тоді б у нього зявилися побажання щодо корекції розмірів ролетів і тільки тоді він міг би помилитися. Відповідач наполягав на своєму. Бажаючи перевести обмін думками на документальну основу, він попросив уточнити назву підприємства, його керівника, його адресу. Тепер уже відповідач не згадував про «холдинг», а повідомив, що працює у приватного підприємця ОСОБА_3 у ПП «Семещук» у м.Рівне, вул.. Макарова,17. Його лист був направлений на вказану адресу 19.08.2013 року повернувся з позначкою»за зазначеною адресою не проживає» Так позивач вказує що в реєстрі підприємців м.Рівного «ОСОБА_3 також немає. Зрештою відповідач ОСОБА_2 погодився приступити до виконання його замовлення, але за умови доплати йому ще 2550 грн. Зважаючи на суттєві порушення своїх прав з боку відповідача, його дезінформацію, здирницькі вимоги і небажання виконувати їхні первісні домовленості, враховуючи, що він перестав виходити на контакт, він звернувся до поліції, але провадження по кримінальному провадженню було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити на підставі наданих ним доказів, вважаючи їх достатніми для підтвердження його позовниї вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але завчасно надіслав заперечення проти позовних вимог згідно яких вказав, що на протязі 2013 року будучи безробітним він інколи залучався до відповіді на рекламні оголошення різних підприємств і підприємців, відповідаючи на телефонні дзвінки щодо реклами їх товарів їх послуг, однак його роль зводилась лише до переадресування зацікавлених осіб до підрозділів оформлення відповідних замовлень субєктвв підприємницької діяльності. Особисто він ніяких замовлень ні від кого не приймав і не виконував за їх виконанням. Серед документів, які долучено до позовної заяви відсутні будь які докази тих обставин, на які покликається позивач, а він особисто їх не підтверджує, оскільки вони не відповідають дійсності. Зокрема відсутні письмові докази прийняття ним замовлення від позивача, відправлення йому ним будь- яких виробів, отримання плати з них, прийняття адресованого позивачем на їх імя повернення товару, обіцянок виконати замовлення тощо. Що стосується письмового тексту, складеного у формі «Постанови про закриття кримінального провадження від 13.05.2015 року, то його не можна розглядати в якості допустимого доказу, оскільки він не має ознак офіційного документу, не завірений належним чином і авторство його невідоме. Тому, прохав суд винести рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наданого позивачем чеку №5502 від 05.08.2013 року на імя ОСОБА_2 надійшло поповнення картки по номеру 6762*** ****51 у сумі 3500 грн.

Також, позивач отримав багаж по № 7872779, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії СЖТІ № 596263 від 15.08.2013 року.

Відповідно до товарно транспортної накладної № 3442897 від 17.08.2013 року ОСОБА_1П направив ролети на адресу ОСОБА_2

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України Рівненської області від 13.05.2015 року встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору, що встановлено ст.3 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Згідно з положенням, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Вказане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Відповідно допреамбули Закону України «Про захист прав споживачів»він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Вказаним Законом, який підлягає застосуванню для вирішення спору між сторонами, не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, в тому числі які виникають із договорів купівлі-продажу, тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

При вирішенні спору про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві.

Про факт придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та ін. , що передбачено п.7 ч.1 ст.1 закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму ВСУ України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача.

Жодних доказів того, що відповідач як приватний підприємець здійснює такий вид діяльності як поставка алюмінієвих зовнішніх віконних ролетів зовнішнього закривання; доказів наявності договору про придбання (купівлі продажу) або квитанції, товарного чи касових чеків про придбання таких ролетів у відповідача позивачем алюмінієвих зовнішніх віконних ролетів зовнішнього закривання - суду не надано.

Ст.10 Закону України «Про підприємництво» передбачено обовязок підприємця не порушувати прав та інтересів громадян, що охороняються законом. За завдану шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Окрім чеку з терміналу сповнення карткового рахунку, розрахункової квитанції про доставку багажу та товарно транспортної накладної, інших належних доказів укладення договору між позивачем та відповідачем суду не надано.

Неналежна якість продукції передбачає наявність у ній недоліків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» розмежовується поняття товарів неналежної якості на такі категорії: товари, що мають недоліки; товари, що мають істотні недоліки; фальсифіковані товари.

Відповідно до визначення термінів у ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Якщо через недолік неможливе чи недопустиме використання товару відповідно до його цільового призначення, виник він із вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення був виявлений знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак: взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад 14 календарних днів; робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік

товару. Продукція, виготовлена з порушенням технології - це фальсифікований товар.

Ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на належну якість продукції. Продавець зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію; на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров'я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативними документами. Щодо окремих груп продукції зазначені вимоги встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. Забороняється введення в обіг фальсифікованої продукції. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.

Ст.7 цього ж Закону передбачені положення щодо гарантійних зобов'язаннь, зокрема - виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором… Стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об'єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві.

Сторонами суду не надано документів про гарантійний строк придбаного позивачем товару, з врахуванням того, що позивач не предявляв претензії відповідачу з приводу неналежної якості товару та відсутності будь яких висновків спеціалістів щодо неналежної якості чи невідповідності товару відповідачем не надано.

Згідно ст. 8 Закону України «Про захист, прав споживачів» у випадку виявлення протягом гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач в праві вимагати розірвання договору і повернення сплаченої суми, вимагати заміни товару на аналогічний товар.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1,2 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

В той же час, згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Відповідно до ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Відповідно до ст. 680 ЦК України, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із заперечення відповідача вбачається, що він не є ні виробником, ні продавцем, ні відправником товарів, про які йдеться у позовній заяві, і ніяким чином не зможе виконати замовлення позивача, про спонукання до чого він проситьб суд, оскільки його роль зводилась до відповіді на рекламні оголошення, відповіді на телефонні дзвінки щодо реклами товарів і послуг, при цьому його роль зводилась до переадресування зацікавлених осіб до замовлень субєктів підприємницької діяльності.

Позивач не надав доказів, що відповідач є субєктом підприємницької діяльності, що саме відповідачем поставлялись на адресу відповідача віконні ролети та не надав доказів, що між ними укладались певні договори продажу чи існували інші домовленості щодо придбання позивачем у відповідача віконних ролетів, відсутні докази наявності претензій позивача на адресу відповіда, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про захист прав споживачів та стягнення матеріальної шкоди.

При цьому суду не може визнати належним доказом у справі документи, надані позивачем у якості доказів позовних вимог, оскільки:

1. Чек №5502 від 05.08.2013 року про поповнення карту по номеру 6762*** ****51 на імя ОСОБА_2 у сумі 3500 грн. не несе інформації щодо особи, яка проводила поповнення картки, підстави для такого поповнення та наявності договірних відносин між сторонами.

Розрахункова квитанція серії СЖТІ № 596263 від 15.08.2013 року, про отримання позивачем багажу по № 7872779, не підтверджує взаємовідносини між сторонами позову, і не підтверджує як отримання ним віконних ролетів, так і їх отриманні від відповідача ОСОБА_2, як субєкта підприємницької діяльності

Товарно транспортна накладна № 3442897, згідно якої ОСОБА_1П направив перевізником ПІК «ААЗ Трейдінг Ко» ролети на адресу ОСОБА_2, ніяким чином не підтверджує наявність певних цивільно-правових стосунків між сторонами, відомостей про причину перевезення ролетів, якими можуть бути: повернення, поставка, або подарунок. Крім того, позивач зазначає про сплачені ним за пересилання товару кошти у розмірі 119 грн., тоді як згідно даної накладної, вартість перевезення зазначена 108 грн.

Постанова старшого слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України Рівненської області від 13.05.2015 року про закриттч кримінального провадження, яка підписана слідчим Карпінським В.В, ніяким чином не завірена і достовірність її не встановлена. Крім того, з постанови вбачається, що досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_2 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами, під приводом поставки пяти пролетів, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 3500 грн., що належали ОСОБА_4, чим завдав останньому матеріальної шкоди на вищезазначену суму. Тим самим, слідчий описав склад злочину, передбаченого ст.190 КК України. Однак, у подальшому робить суперечливий та протилежний висновок про наявність у відносинах ОСОБА_4 та ОСОБА_2 цивільно-правових стосунків і тим самим про відсутність складу кримінального правовопорушення. Однак, на підставі яких саме матеріалів досудового розслідування дійшов слідчий до такого висновку залишається незрозумілим і посилання на них в постанові відсутні. При цьому, відповідач у своїх запереченнях і позивач у судовому засіданні стверджують, що до слідчого не викликались і участі у досудовому розслідуванні не брали. Натомість, позивач стверджевав у судовому засіданні про те, що відповідач повернув йому 3500 грн., і ставить вимогу про повернення коштів у сумі 119 грн. за пересилання товару, який не був ним замовлений. За даних обставин постанови слідчого від 13.05.2015 року про закриття кримінального провадження не відповідає обставинам, які встановлені у судовому засіданні, що дає підстави для сумніву у її достиовевірності і належним доказом правовідносин між позивачем та відповідачем слугувати не може.

З приводу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідноч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на стягнення моральної шкоди, яка заподіяна йому внаслідок порушення його прав.

Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п.5 ч.1 ст. 4 та ст. 16 Закону «Про захист прав споживачів», відповідно до якої шкоди, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Законом України від 19 травня 2011 року № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном.

Відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

За змістом ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення свої особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України Конституцією України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15, 16, 22, 23, 50-52, 181, 611, 627, 655, 658, 673-681, 687-693, 708, 709, 711, 1166, 1167, 1209-1211 ЦК України, Законом України «Про підприємництво», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено 26.05.2016 року.

Суддя: Степура А.А.