Ухвала іменем україни 21 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» - Ларченко Ірини Миколаївни - на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» (далі -ПАТ «Банк «Форум») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є боржником за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0064/07/6.10-СL, взятих на себе зобов'язань за даним договором не виконує належним чином, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 53 927,06 дол. США та

578 470 грн 46 коп.

Враховуючи, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Форум», та ОСОБА_4 24 жовтня 2007 року було укладено іпотечний договір, позивач просив суд у рахунок погашення наявної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0064/07/6.10-СL звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом реалізації її на прилюдних торгах з встановленням початкової ціни згідно з експертним висновком суб'єкта оціночної діяльності, що буде здійснений у процесі виконання.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Форум» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 53 927,06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 березня 2015 року становить 1 267 825 грн 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Форум» штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 578 470 грн 46 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з підстав подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Форум» - ЛарченкоІ.М., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Форум» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 53 927,60 дол. США та

578 470 грн 46 коп. штрафних санкцій за порушення умов договору, що підлягають стягненню із зазначеного відповідача. При цьому вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає з огляду на відсутність оціночної вартості предмета іпотеки та положення п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Переглядаючи спір в апеляційному порядку та скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що іпотека припиняється, а встановлено лише заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неможливість одночасного стягнення заборгованості з позичальника зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, який перебуває у власності іншої особи, оскільки це призведе до подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання.

Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Враховуючи вищевикладене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав введення мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Водночас колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо неможливості одночасного стягнення заборгованості з позичальника зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, який перебуває у власності іншої особи, оскільки це призведе до подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплат кредиторові.

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, сторона позивача просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки, який знаходиться у власності ОСОБА_6, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «Форум» за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0064/07/6.10-СL.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Посилання суду апеляційної інстанції на неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у даному спорі з огляду на положення ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», за якою установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов'язанням, є невиправданою, оскільки з позову, з урахуванням поданого уточнення, не вбачається заявлення стороною позивача вимоги про стягнення з боржника суми непокритою предметом іпотеки.

Крім того, при відмові у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав не надання позивачем належних доказів оціночної вартості предмета іпотеки, суд апеляційної інстанції не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205 цс15.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Суд апеляційної інстанції формально підійшов до вирішення питання щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки в процесі виконавчого провадження, не встановив фактичних обставин справи та відмовив у задоволенні даних вимог з огляду на те, що з матеріалів справи не вбачається, в процесі якого виконавчого провадження буде встановлено оціночну вартість предмета іпотеки.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» - Ларченко Ірини Миколаївни - на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року задовольнити частково.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович