Справа № 355/1937/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/1482/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 19 18.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою приватної фірми «АіЄ» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 січня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до ОСОБА_2, приватної фірми «АіЄ» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року ТОВ «КМБ-Бетон» звернулось в суд з зазначеним позовом і просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 і приватної фірми «АіЄ» заборгованість за договором купівлі-продажу в сумі 560 272, 56 грн. (п'ятсот шістдесят тисяч двісті сімдесят дві грн. 56 коп.).

Позов обґрунтовано тим, що 12 листопада 2007 року між ТОВ «КМБ-Бетон» та ПФ «АіЄ» було укладено Договір купівлі-продажу бетону/будівельних матеріалів № 1/12-11, за умовами якого позивач виготовив та передав у власність приватної фірми «АіЄ» товар - відповідні будівельні матеріали, на підтвердження чого виписані накладні за №Б-0000001 від 14.11.2007р., №Б-0000002 від 15.11.2007р., №Б- 0000003 від 19.11.2007р., №Б-0000004 від 20.11.2007р., №Б-0000005 від 21.11.2007р., а відповідач отримав товар, проте взяте на себе зобов»язання щодо оплати товару протягом 15 календарних днів з дати здійснення поставки до даного часу не виконав.

Вказував, що в цей-же день між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 взяв на себе зобов»язання перед Продавцем у другу чергу відповідати за виконання Покупцем всіх зобов»язань, що виникли із Договору купівлі-продажу від 12.11.2007 року.

Посилаючись на те, що зобов»язання за Договором в частині оплати товару є невиконаним, позивач з врахуванням договору поруки пред»явив вимоги до солідарних боржників.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 4 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ПФ «АіЄ» та ОСОБА_2 заборгованість за Договором купівлі-продажу №1/12-11 від 12 листопада 2007р. у розмірі 560 272, 56 грн. (п'ятсот шістдесят тисяч двісті сімдесят дві грн. 56 коп.).

В апеляційній скарзі приватна фірма «АіЄ» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та закриття провадження у справі в частині вимог ТОВ «КМБ Бетон» до приватної фірми «АіЄ», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2007 року між ТОВ «КМБ Бетон» (ПРОДАВЕЦЬ) і приватною фірмою «АіЄ» (ПОКУПЕЦЬ) було укладено договір купівлі-продажу бетону/будівельних матеріалів, за умовами якого ПРОДАВЕЦЬ зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, виготовити та передати у власність покупця товар, асортимент, найменування та ціна якого визначена у специфікації (Додаток№1), а покупець - прийняти товар та оплатити його. (а.с.5-7).

В цей же день 12 листопада 2007 року між ТОВ «КМБ Бетон», ПФ «АіЄ» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 12/11/7, за яким ОСОБА_2 зобов'язався перед продавцем відповідати за виконання покупцем всіх його фінансових зобов'язань перед продавцем, що виникли із Договору купівлі-продажу бетону/будівельних матеріалів № 1/12-11 від 12 листопада 2007 року. (а.с.13-14).

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що Покупець зобов'язується оплатити вартість поставленого Товару протягом 15 календарних днів з дати здійснення поставки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд вважав доведеним, що Позивач взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу виконав та відповідно до накладних №Б-0000001 від 14.11.2007р., №Б-0000002 від 15.11.2007р., №Б- 0000003 від 19.11.2007р., №Б-0000004 від 20.11.2007р., №Б-0000005 від 21.11.2007р. поставив відповідачу відповідні будівельні матеріали, а відповідач оплату товару не провів, тому за ним виникла заборгованість в сумі 560 272, 56 грн. (п'ятсот шістдесят тисяч двісті сімдесят дві грн. 56 коп.), яка підлягає стягненню в солідарному порядку з ПФ «АіЄ» як покупця товару і ОСОБА_2 як поручителя.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається із матеріалів справи пунктом 5.3 Договору купівлі-продажу від 12.11.2007року передбачено, що Покупець зобов»язується оплатити вартість поставленого Товару протягом 15 календарних днів з дати здійснення поставки.(а.с.5)

Останнім днем здійснення поставки товару є 21 листопада 2007 року згідно видаткової накладної №Б-0000005 від 21.11.2007року (а.с.12).

Таким чином, оскільки оплата Товару Покупцем у встановлений Договором строк проведена не була, позов в суд до поручителя ОСОБА_2 пред»явлено 2 грудня 2015 року, тобто не протягом одного року від дня укладення договору поруки, то порука відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою.

Викладення в Договорі поруки п.3.4 в наступній редакції: «поручитель погоджується та підтверджує, що до цього Договору не застосовують положення другого та третього речень ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України» не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону і підлягає застосуванню, оскільки вказане положення Договору суперечить вимогам закону, яким врегульовано поруку як вид забезпечення виконання зобов»язання.

Статтею 203 ч.1 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин рішення суду в частині позову до ОСОБА_2 відповідно до ст..309 ЦПК України ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким в позові до нього відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині позовних вимог до приватної фірми «АіЄ» про стягнення заборгованості рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження із наступних підстав.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст..1 Господарського процесуального кодексу України (ГПК) Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Ззаначених вимог процесуального закону та роз»яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України по його застосуванню суд першої інстанції не врахував.

Як вбачається із матеріалів справи спірні правовідносини ґрунтуються на договорі купівлі-продажу, укладеному між ТОВ «КМБ Бетон» (ПРОДАВЕЦЬ) і приватною фірмою «АіЄ» (ПОКУПЕЦЬ).

Вказаний спір виник між юридичними особами і за змістом ст..15 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Таким чином, відповідно до ст..310 ЦПК України рішення суду в іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до приватної фірми «АіЄ» про стягнення заборгованості підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 9244,40 гривень, понесені приватною фірмою «АіЄ», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» на користь приватної фірми «АіЄ».

Керуючись ст. ст. 303,309,310,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватної фірми «АіЄ» задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 січня 2016 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до приватної фірми «АіЄ» про стягнення заборгованості рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 січня 2016 року скасувати і провадження у справі в цій частині закрити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 9244,40 гривень (дев»ять тисяч двісті сорок чотири гривні сорок копійок), понесені приватною фірмою «АіЄ», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» на користь приватної фірми «АіЄ».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: