Справа № 344/8041/15-ц
Провадження № 22-ц/779/801/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_2, представника позивача Семків М.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноцентр» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноцентр» поданий позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2016 року задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноцентр» заборгованість за договором позики у сумі 435 000 грн. та судовий збір в сумі 3 654 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необгрунтованість рішення, невірно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, не застосовано вимог матеріального та процесуального права, які підлягали до застосування.

Апелянт вказав, що позивачем не долучено до справи жодних доказів про те, що був дотриманий позасудовий порядок отриманя коштів, а тому вимога про стягнення в судовому порядку є передчасна. Суд зазначеної обставини не дослідив та не з'ясував чи позивач по справі звертався до нього з вимогою про повернення боргу.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши апелянта та представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За приписами ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноцентр» - позикодавцем, та ОСОБА_2 - позичальником, був укладений договір позики (безпроцентної), за умовами якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов'язується прийняти позику, використати за цільовим призначенням і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим договором строк. (а.с. 7).

Позивачем видано кошти відповідачу на загальну суму 435 000,00 грн., а саме: 17.11.2014 року - 90 000,00 грн., 18.11.2014 року - 145 000,00 грн., 19.11.2014 року - 100 000,00 грн., 20.11.2014 року - 100 000,00 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с. 3-6).

Відповідно до п. 4.3 договору позики (безпроцентної) від 11 листопада 2014 року, позичальник зобов'язується протягом 7 (семи) днів від дати видачі повернути суму позики.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 1046, 1047, 1049, 629, 526 ЦК України, встановивши, що відповідач не виконав зобов'язання, які прийняв на себе згідно договору позики, не повернув у встановлений строк суму боргу.

Як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції відповідач надав пояснення про визнання позову у повному обсязі. Крім того, він пояснив, що позивач звертався до нього з вимогою повернути борг, однак кошти у нього відсутні, але наявна земельна ділянка, за рахунок якої він намагається повернути борг шляхом укладання мирової угоди, однак суд йому відмовив у її визнанні.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтями 526 та 629 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Строк, порядок надання та повернення позики передбачені п.п.3 та 4 договру. Зокрема, строк надання позики становить 7 днів з моменту видачі коштів позичальнику (п.3.1.), позичальник зобов'язався протягом 7 днів від дати видачі повернути суму позики (п.4.3.). Позика повертається шляхом повернення в касу підприємства позичальника в рахунок погашення отриманої позики позикодавця (п.4.4.). Позичальник протягом терміну дії даного договору за згодою чторін може проводити додаткове погашення суми позики позикодавцю шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок або в касу підприємства (п.4.5)

Отже, кошти були отримані відповідачем у позику на визначений термін, а тому підлягають поверненню позивачу у встановлений договором строк, а не за вимогою останнього, направленою відповідачу для врегулювання спору у досудовому порядку.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК).

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач отримав позику частинами, а саме, 17, 18, 19 та 20 листопада 2014 року, тому у відповідності до пунктів 3.1 та 4.3 договору позика підлягає поверненню з 28 листопада 2014 року. Таким чином, з огляду на викладене, 28 листопада 2014 року є датою, з якої починається прострочка виконання зобов'язання відповідачем та від якої позивач має право вимагати повернення грошових коштів.

Тому колегія суддів дійшла висновку про безпідставність твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив дотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору.

Оскільки судом встановлено факт укладення сторонами договору позики та наявність невиконаних боржником зобов'язань у визначений договором строк, тому суд першої інстанції вірно прийняв рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський