Справа № 263/3900/16-ц
Провадження № 2/263/1265/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2016 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляд даного позову за її відсутності, його задоволення, та не запереченням проти ухвалення заочного рішення.
Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 05.04.2011 року по 29.02.2016 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь», а 29.02.2016 року була звільнена у звязку з скороченням штату на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки.
Як вбачається з наданої копії розрахункового листа ОСОБА_1 за лютий 2016 року та наданої відповідачем довідки головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» №611 від 14.04.2016 року, сума невиплаченої заробітної плати (з вирахуванням всіх обовязкових та інших платежів), складає: за вересень 2015 року 3698,90 грн., за жовтень 2015 року 1193,56 грн., за листопад 2015 року 1206,83 грн., за грудень 2015 року 1308,95 грн., за січень 2016 року 258,84 грн., за лютий 2016 року 5311,14 грн..
Відповідно до ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин.
У відповідності до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.
Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Вказаним правом обґрунтовано скористалась ОСОБА_1, звернувшись до суду з даним позовом.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Частиною 1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно із ч. 7 ст. 43 КЗпП України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Таким чином, відповідачем були порушені вищевказані трудові права позивачки, що самим відповідачем не оспорюється та не спростовується.
Положеннями ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» передбачено, що суд встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми, в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Так згідно з постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
У відповідності до п.8 вищевказаної постанови КМУ нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд не може погодитись з наданим позивачкою розрахунком розміру середнього заробітку, оскільки останній був здійснений за період з 01.03.2016 року, тобто з наступного дня після звільнення, в той час, як з наданих відповідачем документів, вбачається, що ОСОБА_1 у день звільнення не працювала.
В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивачка мала обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. Отже не виконання позивачкою роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком, коли працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України.
При цьому, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження раніш предявлених позасудових вимог до роботодавця про розрахунок, а тому розрахунок розміру середнього заробітку ОСОБА_1 повинен бути здійснення з дня предявлення даного позову до суду, тобто з 30.03.2016 року по день ухвалення судом рішення - 20.05.2016 року. Крім того, вказаний позивачкою розрахунок був зроблений не на підставі сум заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, оскільки з жовтня 2015 року по січень 2016 на ПрАТ «Азовелектросталь» мав місце простій.
Таким чином, наданий відповідачем розрахунок середньоденної заробітної плати в розмірі 99,80 грн., суд вважає обґрунтованим, та виходячи з кількості робочих днів з 30.03.2016 року по 20.05.2016 року 34 дні, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 3393,20 грн.
На підставі ст. 88 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" №3674-VІ від 08.07.2011 року, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 43, 115-117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 34 Закону України «Про оплату праці», ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" №3674-VІ від 08.07.2011 року, Пленумом Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці», ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії до Жовтневого районного суду м. Маріуполя.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів після його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Н.В. Хараджа