ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Смілянського міськвідділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Яшник Марини Степанівни, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Смілянського міськвідділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції (далі - Смілянський міський ВДВС Смілянського МУЮ) Яшник М.С., обґрунтовуючи вимоги тим, що при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами державним виконавцем не враховано, що з квітня 2015 року він працював та отримував заробітню плату, а також не враховано його перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного. Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати державного виконавця Смілянського міського ВДВС Смілянського МУЮ Яшник М.С. здійснити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2014 року за № 703/2001/14-ц.

Заперечуючи проти вимог скарги, державний виконавець зазначив, що провадження за виконавчим листом від 20 травня 2014 року № 703/2001/14-ц закрито у липні 2015 року за заявою боржника, який повідомив, що він працевлаштувався, та юридична адреса його роботодавця знаходиться в м. Черкаси, а тому виконавче провадження за вказаним у скарзі виконавчим листом знаходиться у Центральному ВДВС Черкаського міського управління юстиції.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської областівід 23 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій й задовольнити його скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що постановою головного державного виконавця Смілянського міського ВДВС Смілянського МУЮ Нікітенко Ю.І. про закінчення виконавчого провадження від 15 липня 2015 року виконавче провадження на виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2014 року №703/2001/14-ц про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_7 було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та заяви боржника про працевлаштування у м. Черкаси (а. с. 32)

Також встановлено, що державним виконавцем Смілянського міського ВДВС Смілянського МУЮ проведено розрахунок заборгованості за аліментами станом на 02 жовтня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що будь-які вимоги скаржника про здійснення виконавцем дій у межах виконавчого провадження, що завершено, є такими, що не відповідають вимогам закону, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, суд вказав, що під час судового розгляду заявник фактично просив зобов'язати державного виконавця вчинити дії в межах іншого виконавчого провадження, а ніж щодо якого заявлено вимоги.

Із такими висновками погодився й апеляційний суд та залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Проте погодитися з такими висновками не можна з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 383, 384 ЦПК України, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За правилом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, взагалі не перевірив доводів щодо правильності чи хибності розрахунку заборгованості за аліментами, на які посилався ОСОБА_3, не звернув уваги на те, що з моменту звернення ОСОБА_3 до Смілянського міського ВДВС Смілянського МУЮ з проханням провести перерахунок його заборгованості у зв'язку із працевлаштуванням та передати виконавче провадження за місцем роботи пройшло більше двох місяців, при цьому судом не з'ясовано, чи вчинялися за цей період будь-які виконавчі дії.

Поза увагою суду залишилося те, що звернувшись до суду із вимогами про перерахунок заборгованості за виконавчим листом, виданим 20 травня 2014 року, заявник додав до скарги та посилався на розрахунок, проведений із заборгованості за аліментами за період, починаючи з 06 лютого 2009 року.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином не з'ясовано в межах якого виконавчого провадження ОСОБА_3 заявляв вимоги.

Пославшись на те, що під час розгляду справи заявник просив зобов'язати державного виконавця вчинити дії в межах іншого виконавчого провадження, що розпочате у 2009 році, а не щодо виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 20 травня 2014 року № 703/2001/14-ц, тобто вийшов за межі заявлених у скарзі вимог, суд першої інстанції не вказав, на підставі чого дійшов такого висновку та якими письмовими доказами це підтверджується.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлені, не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак