Провадження № 2/537/833/2016
Справа № 537/3370/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним внаслідок його укладання під впливом помилки, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким договір дарування 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2013 року, укладений між ним та відповідачем, ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, визнати недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він, а також його онук ОСОБА_4, його донька ОСОБА_5, його зять ОСОБА_6, його онука ОСОБА_7, його донька ОСОБА_8, в порядку приватизації на підставі розпорядження №7109 від 19 вересня 1996 року управління житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів придбали у спільну сумісну власність без визначення часток кожного співвласника квартиру АДРЕСА_2, про що їм було видано свідоцтво про право власності на житло. Між співвласниками було визначено користування приміщенням вказаної квартири за домовленістю наступним чином: кімнатою площею 10,4 кв.м користувався позивач ОСОБА_1, кімнатою площею 12,3 кв.м користувалися ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, кімнатою площею 16,8 кв.м користувалися ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Позивач зазначає, що 06 січня 1998 року ним було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, за яким він заповідав все своє майно доньці, ОСОБА_8 04 вересня 2009 року позивачем також складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, згідно якого останній заповів все своє майно онуку ОСОБА_2

Приблизно з 2002 року позивач не проживав за вказаною вище адресою, залишаючись зареєстрованим за нею. 15 березня 2012 року померла його донька, ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді її частки квартири, яка на момент її смерті не була визначена. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 та визначено, що кожному із співвласників квартири АДРЕСА_2 належить по 1/6 частці. В подальшому відповідач, ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, успадкував 1/6 частку квартири, яка належала померлій ОСОБА_8

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями позивача першої черги стали: його онук ОСОБА_2, його донька ОСОБА_5

19 березня 2013 року позивач, ОСОБА_1, у відповідності до договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, подарував свою 1/6 частку зазначеної квартири відповідачу, ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_1 продовжував проживати за іншою адресою.

Однак, влітку 2014 року стан його здоровя погіршився і він вимушений був повернутися до свого постійного місця проживання для подальшого стаціонарного і амбулаторного лікування та догляду за ним членами родини. Однак, як вказує позивач, відповідач, ОСОБА_2, кімнату площею 16,8 кв.м закрив на замок, ключі від замка забрав із собою і від того часу став проживати у іншому, невідомому позивачу місці, комунальні послуги за належну йому частку не сплачував.

ОСОБА_1 вважає, що при укладанні договору дарування належної йому частки зазначеної вище квартири відповідачу ОСОБА_2 він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обовязків сторін. Так, він помилково вважав, що договором дарування він урівнює частки квартири його спадкоємців першої черги відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5, хоча насправді вказаним правочином він збільшив частку відповідача, ОСОБА_2, в квартирі до її фактичної половини, а частка ОСОБА_5 залишилася 1/6. Також позивач зазначає, що він помилився стосовно того, що відповідач буде оплачувати комунальні послуги за раніше належну позивачу частку квартири, а також не врахував, що позбавляє свою онуку ОСОБА_7 як співвласника квартири можливість користуватися кімнатою площею 10,4 кв.м з урахуванням кількості співвласників, їх полу, віку, кількості та площі кімнат. Окрім того, позивач, як він пояснює, помилився відносно того, що відповідач ОСОБА_2 як його онук та спадкоємець в разі погіршення стану здоровя позивача надасть останньому необхідну допомогу та можливість проживати в кімнаті площею 16,8 кв.м.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважав, що укладений договір дарування фактично є договором довічного утримання, у звязку із чим останній і звернувся до суду із позовом про визнання вказаного договору дарування договором довічного утримання та його розірвання внаслідок невиконання цього договору відповідачем. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні цього позову ОСОБА_1 було відмовлено.

У звязку із викладеними обставинами а також із тим, що договір дарування, як вважає позивач, був укладений під впливом помилок, останній і вимушений звернутись до суду із позовом про визнання правочину недійсним.

Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.

Представник позивача, ОСОБА_1 ОСОБА_9, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.

В судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_2 ОСОБА_10, проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи своє заперечення тим, що під час укладання спірного договору дарування ОСОБА_1 було розяснено зміст правочину та наслідки його укладання. Окрім того, питання такої підстави визнання спірного договору недійсним, як невірне помилкове тлумачення позивачем змісту договору, а саме те, що позивач вважав, що відповідач буде сплачувати комунальні послуги, утримувати позивача в подальшому, вже розглядалося в судовому порядку і рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2014 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його позову.

Треті особи, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надали до суду зави, в яких просили розглянути справу без їхньої участі та зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують.

Третя особа, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим, пояснив, що під час укладання договору дарування позивачу були розяснені наслідки його укладання

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, враховуючи думку третьої особи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі рішення №7109 від 19 вересня 1996 року, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2012 року померла ОСОБА_11

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7; визначено, що ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2 ОСОБА_7 належить по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1.

06 січня 1998 року ОСОБА_12 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, за яким позивач заповідав все своє майно доньці ОСОБА_8

Окрім того, 04 вересня 2009 року ОСОБА_12 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, за яким позивач заповідав все своє майно онуку ОСОБА_2

Зазначені факти підтверджено рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року.

19 вересня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено договір дарування частки квартири, зареєстрований в реєстрі за номером 3315, за яким ОСОБА_1 передав в дар ОСОБА_2 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 прийняв дар.

Статтею 3 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України, здійснюючі правосуддя у цивільних справах, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно зі статтею 1 Цивільно-процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; держава не втручається у здійснення власником права власності.

Визначеними статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією та законом, захист права власності, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Разом з тим статтею 346 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

У статтях 6, 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору.

Згідно зі статями 717, 719, 722 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Так, згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 належала 1/6 частина квартири АДРЕСА_3.

Намір ОСОБА_1 про набуття права власності на належну йому частку зазначеної квартири саме відповідачем, ОСОБА_2, підтверджується тим фактом, що до укладання договору дарування він посвідчив заповіт, яким заповідав належне йому майно саме ОСОБА_2

19 вересня 2013 року ОСОБА_1 вчинив правочин, за яким відчужив ОСОБА_2 належну йому частку квартири на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в установленому законом порядку, а ОСОБА_2 в свою чергу прийняв дар і таким чином 19 версеня 2013 року набув право власності на 1/6 частку спірної квартири.

При цьому учасниками процесу визнано, що ОСОБА_1 не позбавлявся цивільної дієздатності.

Окрім того, сторонами визнано, що до оформлення правочину нотаріус ОСОБА_3 роз'яснив ОСОБА_1 правову природу та наслідки укладення договору дарування. Даний факт в судовому засіданні підтвердив і сам нотаріус ОСОБА_3

Частиною 3 статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним, визнання укладеним договору довічного утримання та розірвання договору довічного утримання відмовлено.

Так, зазначеним вище рішенням суду було встановлено, що позивач добровільно відчужив належну йому частку квартири на підставі договору дарування, розуміючи правову природу та наслідки правочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки зазначена останнім обставина, якою він обгрунтовує позовні вимоги, в розумінні понять та їх природи, визначених цивільним законодавством, не є помилкою.

Керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, статями 3, 6, 316, 317, 319, 321, 328, 334, 346, 627, 717, 719, 722 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задовленні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним внаслідок його укладання під впливом помилки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.

Суддя : Д.О. Зоріна