Справа №578/1137/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Щербина А. С.
Номер провадження 22-ц/788/892/16 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

04 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулась з вищевказаним позовом до суду і свої уточнені позовні вимоги мотивувала тим, що з 22 серпня 2002 року працювала в Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області. На даний час Краснопільське РВ УМВС України в Сумській області реорганізоване у Краснопільський відділ поліції Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області. 22 серпня 2002 року вона була прийнята на роботу до Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області на посаду паспортиста та в подальшому переведена на посаду паспортиста групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. 01 грудня 2003 року її було переведено на посаду завідуючої канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області. 19 грудня 2007 року займану нею посаду перейменували у завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області. З 2009 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, перебіг якої продовжувався із-за народження нею третьої дитини у вересні 2012 року. Довідкою від 09 вересня 2015 року КЗ «Краснопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» підтвердив, що дитина потребує догляду матері вдома до ІНФОРМАЦІЯ_2. Наказом №79 о/с від 06 листопада 2015 року її було звільнено з займаної посади завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підрозділу. 10 листопада 2015 року вона з'явилася до Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області за телефонним запрошенням, де була повідомлена про факт власного звільнення та отримала трудову книжку з відповідним записом. Книгу обліку руху трудових книжок для розписки в отриманні трудової книжки їй надано не було, однак поставила свій підпис у розписці про факт отримання книжки без зазначення дати. У видачі копії наказу про звільнення їй було відмовлено, з посиланням на те, що його вона зможе отримати пізніше. Усно їй було пояснено, що звільнення з посади обумовлене процедурою реорганізації органів внутрішніх справ. При цьому з посиланням на п.11 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року повідомили, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону. Вважає, що вона не є працівником міліції у тлумаченні норм чинного законодавства, а є працівником органів внутрішніх справ, відповідно приписи спеціального закону не поширюються на трудові правовідносини, які мають місце між нею як працівником та відповідачем як роботодавцем. 30 листопада 2015 року її було проінформовано, що у зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про Національну поліцію», з 06 листопада 2015 року ліквідовано Краснопільський РВ УМВС України в Сумській області як юридичну особу публічного права. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підтверджується, що з 05 листопада 2015 року

Краснопільський РВ УМВС України в Сумській області знаходиться у стані припинення. Вважає, що її не мали права звільняти, оскільки вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, так як зазначена категорія працівників не може бути звільнена з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Тому просила, визнати її звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити її на роботі у Краснопільському районному відділі УМВС України в Сумській області на посаді завідувача канцелярією.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області про поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на неповноту з'ясованих обставин, що мають значення для справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції належним чином не з'ясовано, чи проходила позивачка публічну службу у Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області, чи приймала присягу та на якій підставі працювала на займаній посаді, чи належала така посада до категорії посад державної служби. Вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення її у зв'язку з прийняттям ЗУ «Про Національну поліцію» з огляду на наявні у неї гарантії, передбачені ч.3 ст. 184 КЗпП України. Також вважає, що відповідачем не надано доказів того, що при звільненні позивачки керівництво Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області запропонувало їй іншу роботу, а також щодо можливості працевлаштувати її на іншу роботу і вона не виявила бажання скористатися переважним правом на залишення на роботі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 22 серпня 2002 року працювала паспортистом в Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області. 02 червня 2003 року переведена на посаду паспортиста групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (а.с.5).

01 грудня 2003 року ОСОБА_3 було переведено на посаду завідуючої канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області. 19 грудня 2007 року займану нею посаду перейменували у завідувача канцелярією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області (а.с.5,101-103).

06 листопада 2015 року згідно наказу №79 о/с по особовому складу Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_3 звільнена з посади завідувача канцелярії Краснопільського РВ УМВС в Сумській області на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку ліквідацією підрозділу та виплатою вихідної допомоги при ліквідації з 06.11.2015 року (а.с.6).

23 листопада 2009 року у зв'язку з народженням дитини позивачці було надано відпустку до досягнення дитиною 3-го віку з 23 листопада 2009 року по 02 жовтня 2012 року згідно наказу № 58 о/с від 23.11.2009 року (а.с.86).

У зв'язку з народженням дитини ОСОБА_3 наказом по Краснопільському РВ УМВС України в Сумській області від 04 листопада 2012 року № 67 о/с було надано чергову відпустку по догляду за дитиною до досягнення 3-го віку з 13 листопада 2012 року до 13 листопада 2015 року (а.с.90).

У зв'язку з хворою дитиною на підставі довідки (а.с.7) від 09 вересня 2015 року було рекомендовано продовжити догляд за дитиною на 1 рік, а саме сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі вищевказаної довідки, відпустка позивачці була продовжена згідно наказу 65 о/с від 11 вересня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.102).

Відповідно до ч. 6 ст. 179 КЗпП України у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Частиною третьою ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста ст.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_3 дані вимоги трудового законодавства відповідачем не дотримані.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 пояснила, що під час її звільнення відповідач жодних дій щодо її працевлаштування не вчинив, і єдиною пропозицією від відповідача було написання заяви про звільнення у зв'язку з ліквідацією підрозділу, проте такої заяви вона не написала.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти даних пояснень позивачки не заперечував і підтвердив, що інший працівник Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області, який на час звільнення знаходився у декретній відпустці, також звільнений, проте працевлаштований в новому підрозділі поліції, що знаходиться в іншому районі Сумської області.

Посилання представника відповідача на положення п.11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки позивачка не є працівником міліції у тлумаченні норм чинного законодавства України, а є працівником органів внутрішніх справ, тому положення даного пункту Закону на неї не поширюється. Крім того, ні Закон України «Про Національну поліцію», ні Постанова Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2016 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС» не містять жодних положень які б дозволяли керівникам ліквідованих підрозділів звільняти працівників органів внутрішніх справ без дотримання гарантій передбачених зокрема ч.3 ст. 184 КЗпП України.

На час розгляду справи Краснопільський РВ УМВС України в Сумській області не ліквідований і знаходиться в стані припинення (а.с.10), тому колегія суддів вважає, що позивачка підлягає поновленню на роботі. Відповідач вирішуючи питання щодо її звільнення повинен вжити всі заходи щодо її працевлаштування.

З врахуванням викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню згідно вимог ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3 та зважаючи на те, що вона на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, судовий збір за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 1023,12 грн. підлягає стягненню з Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області на користь держави, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_3 до Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області про поновлення на роботі.

Визнати Наказ Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року №79о/с про звільнення ОСОБА_3, завідувача канцелярією Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області незаконним та поновити ОСОБА_3 на посаді завідувача канцелярією у Краснопільському районному відділі УМВС України в Сумській області з 06 листопада 2015 року.

Стягнути з Краснопільського районного відділу УМВС України в Сумській області на користь держави судовий збір у розмірі 1023 грн. 12 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -