Номер провадження: 22-ц/785/3866/16
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 - «Про визнання права власності на спадкове майно»; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Білгород-Дністровська міська рада Одеської області - «Про визнання права власності в порядку спадкування» - за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

26.01.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 у м. Б.-Дністровський Одеської області та гараж НОМЕР_1, який розташований за адресою: АДРЕСА_3, які належали її батьку ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В обгрунтування вимог, позивач посилався на те, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_4 Посилався також на те, що він фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки зареєстрований та проживає у квартирі, яка входить до складу спадкового майна, виконує всі обов'язки, які покладаються на власників квартир та житлових будинків.

31.08.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточненні та просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на вищезазначену квартиру та гараж. ОСОБА_3 посилалась на те, що вона у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно не має змоги, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що входить до складу спадщини. Крім того, в позовній заяві вказала, що відповідач ОСОБА_2 не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, не є особою, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а отже відповідач є таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, у зв'язку із чим вона є єдиним спадкоємцем всього майна, що входить до складу спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_4

ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечував, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав, просив їх задовольнити.

Рішенням Б.-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2016 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково задоволені: визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності за кожним по 1/2 частини квартири №7, яка розташована в жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та по 1/2 частини за кожним гаражу НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

04.04.2016 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_2, виходив із того, що позивач своєчасно, 5 травня 2014 року склав нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини, заяву про відкликання цієї заяви не подав, тому є таким, що прийняв спадщину після смерті батька, а не відкриття приватним нотаріусом спадкової справи за його заявою, не може бути підставою для позбавлення його права на спадщину.

Однак, даний висновок районного суду є передчасним, помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи, зробленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому, судове рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

5 травня 2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, яке видано Слободзейскьим районним відділом РАГСу Придністровської Молдавської республіки (а.с. 6). До смерті ОСОБА_4 проживав у Придністровській Молдавській республиці, у м. Слободзея.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на території України у вигляді нерухомого майна, а саме: квартира №7, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі договору дарування ВСА №841831 від 19.04.2005 року, право власності зареєстровано 1 червня 2005 року Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 7403901 (а.с. 17) та гараж №17, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу ВЕТ №251798 від 04.09.2007 року, право власності зареєстроване 9 жовтня 2007 року Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 18279090 (а.с. 19).

Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В Україні Закон, що встановлює порядок урeгулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок є Закон України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ч.1 ст.77 зазначеного Закону підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Районний суд правильно зазначив, що відповідно до положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 1993 року (далі - Конвенція) забезпечується належний захист прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях.

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано дану Конвенцію та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України.

Відповідно до статті 45 Конвенції, учасницями якої поряд з іншими державами є Україна, право спадкування майна визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно.

Статтею 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, за життя ОСОБА_7 заповіту не склав.

Отже, спадкування стосовно майна померлого ОСОБА_7 здійснюється за законом.

Матеріалами справи підтверджується, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_8, дошлюбне прізвище ОСОБА_2.

Згідно спадкової справи № 267/2014, дана справа заведена Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою Одеської області 10 жовтня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_9 від 8 жовтня 2014 року. В заяві про прийняття спадщини за законом ОСОБА_8 зазначила, що до складу спадщини входять квартира АДРЕСА_2 та гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 В заяві ОСОБА_8 зазначила, що право на спадкування за законом в першу чергу має її також брат ОСОБА_2.

Листом державного нотаріуса ОСОБА_10 від 12.08.2015 року ОСОБА_8 повідомлено про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що нею не надані оригінали правовстановлюючих документів ( а.с. 115).

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до положень ст. 1272 ЦК України.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить про те, що ОСОБА_8 позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити своє право на спадщину, тому районним судом обгрунтовано ухвалено рішення про задоволення її позовних вимог.

Що стосується судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2, то в цій частині рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини не звертався.

До матеріалів справи приєднана заява ОСОБА_2 від 3 жовтня 2014 року про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена приватним нотаріусом Базан Т.П. Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області, однак дана заява в установленому порядку нотаріусу не подана.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Базан Т.П. спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась.

Як зазначалось раніше, спадкова справа заведена Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою Одеської області 10 жовтня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_8 від 8 жовтня 2014 року.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_2 не довів суду належними доказами, що його право на спадщину порушено, однак суд першої інстанції на дану обставину увагу не звернув та помилково вважав, що його право підлягає судовому захисту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у районного суду не було законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом, оскільки заяву про прийняття спадщини до нотаріуса він не подав та відсутнє відповідне рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки ОСОБА_2 був постійно зареєстрованим в спадковій квартирі, то вважається, що він прийняв спадщину.

Приймаючи до уваги наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що ствердження ОСОБА_12 у позовній заяві та в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та не є особою, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а отже таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, а відповідно ОСОБА_8 є єдиним спадкоємцем всього майна, що входить до кладу спадщини, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_4, не засновані на положеннях закону.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не з'ясував обставини справи, не надав належну оцінку зібраним доказам, дійшов до необґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволенні позову ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення відмову у задоволенні позову у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, з підстав передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - скасувати.

У скасованій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

18.05.2016 року м. Одеса