справа № 166/1047/16-ц
проваджененя № 2/166/344/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 листопада 2016 року смт. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Фазан О.З.,
за участю секретаря Приймачук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженю відповідальністю "Сучасний Факторинг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,
20 вересня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми та штрафних санкцій .
Відповідно до п.1.1 основного договору та Акту приймання-передачі до нього № ГН 0801 від 29.01.2015 року ТОВ продав , а відповідач отримав та зобов'язався оплатити косметичні засоби на умовах визначених розділом 5 " Ціна комплексу по догляду , порядок розрахунків" основного договору .
09.09.2014 року між ТОВ «ОСОБА_2 Боте» та ТОВ «Сучасний факторинг» укладено генеральний договір відступки прав вимог № СФ 2030847, за яким ТОВ у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника.
Вказує, що намагався у досудовому порядку домовитись з відповідачем про погашення боргу, телефонував до відповідача за телефонами, наданими останнім особисто, для оперативного врегулювання договірних відносин. В зазначених телефонних розмовах позивач пропонував сплатити суму боргу та лише частину штрафних санкцій. Однак вимоги були проігноровані.
Вважає, що відповідач порушив договірні зобов'язання , не оплатив суму боргу в обумовлені сторонами строки, допустив прострочення виконання 17 платіжних періодів або 518 днів.
Крім цього, в заяві сторонами зафіксовано, що відповідач зобов]язаний здійснювати оплати до 29 числа кожного місяця, а у випадку пропуску платежу - починаючи з другого , сплачувати відповідачу штрафну санкцію з розрахунку 100 гривень за кожен пропущений платіж. Вказує, що додатково підлягає стягненню з відповідача 1200 гривень,тобто 12 періодів Х 100 гривень.
В судове засідання позивач, представник позивача неодноразово не з'являвся , просять розглянутии справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі не заперечуючи проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів, наявних у справі 29.01.2015 року між ТОВ «ОСОБА_2 Боте» ( сторона - 1) та ОСОБА_1 ( далі покупець) було укладено договір №ГН 0801 ( далі договір) , відповідно до умов якого ТОВ «ОСОБА_2 Боте»зобов'язався надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а відповідач зобов'язався сплатити за нього 21 700 грн.( п. 5.1 договору).
Покупець вносить перший платіж (завдаток) на рахунок сторони - 1 в розмірі 2000 гривень( п. 5.2. договору).
За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по цьому договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України ( п.6.1 договору).
Усі спори з цього договору або пов'язані з ним вирішуються шляхом усних та письмових переговорів між стороною і клієнтом( п.8.1 договору).
У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони вирішують їх в судовому порядку, передбаченим чинним законодавством України, в суді по місцю знаходження позивача з обов'язковим дотриманням сторонами претензійного порядку врегулювання спорів ( п. 8.2 договору).
Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань до нього ( п. 9.2 договору).
До договору додаються: специфікація Комплексу по догляду та акт прийому- передачі Комплексу по догляду ( п. 10.2 договору).
Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору №ГН0801 від 29.01.2015 року сторони погодили, що право власності на комплекс по догляду переходить від сторони-1 до клієнта, після підписання акту приймання-передачі товару. При передачі комплексу по догляду, сторони складають та підписують акт приймання-передачі згідно переліку №1.
Відповідно до п. 2.4. договору, зобов'язання позивача по передачі комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно акту приймання-передачі та підписанні даного товару.
Як вбачається з акту приймання-передачі від 29.01.2015 року, ТОВ «ОСОБА_2 Боте» виконав свої зобов'язання за договором № ГН 0801 від 29.01.2015 року в повному обсязі та у відповідності до п.1.1. договору надав відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, асортимент, кількість, комплектація яких визначаються в Переліку № 1.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідач частково сплатив вартість комплексу по догляду, здійснвши один платіж 27.03.2015 року - 1 094 грн. 44 коп.
Пункт 3 додаткової угоди містить повідомлення Продавцем Замовника за договором про відступлення права вимоги за основним договором на користь ТОВ "Сучасний Факторинг" згідно генерального договору відступлення права вимоги ГН 0801 від 29.01.15 року. Відповідно до цього, сплату всіх платежів замовник повинен здійснювати на користь ТзОВ "Сучасний Факторинг" згідно графіку платежів та на реквізити, зазначені в п. 1 даної додаткової угоди.
09.09.2014 року між ТОВ «ОСОБА_2 Боте» (цедент) та ТОВ «Сучасний факторинг» (цесіонарій) укладено генеральний договір відступки прав вимог № СФ 2030847 (договір відступки), відповідно до п. 2.1. якого ТзОВ «Сучасний факторинг» зобов'язується передати грошові кошти (ціну уступки) у власність цедента в обмін на права вимоги до боржників, а ТзОВ «ОСОБА_2 Боте» зобов'язується відступити ТОВ «Сучасний факторинг» в повному обсязі свої права вимоги до боржників за основними договорами (додаток № 4 до цього договору).
Ціна відступки розраховується по формулі, викладеній в додатку № 1 до договору відступки ( п. 2.2).
Цедент підтверджує наявність у нього права вимоги відповідно до вимог діючого законодавства України, а також права укладати і виконувати цей договір ( п. 2.3.)
Згідно п. 1.1. Договору відступки визначено, що акт прийому- передачі є невід'ємною частиною додаткового договору до генерального договору відступлення прав вимоги відповідно до якого цедент передає цесіонарію документи на підтвердження права вимоги до боржника (додаток № 5 до цього договору).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України).
Згідно припису ч. 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 означеної статті).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 2 ст. 1078 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1079 Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що генеральний договір відступлення прав вимоги №СФ2030847 від 09.09.14 є за суттю своєю правочином із заміни кредитора у зобовязанні, що також має ознаки договору факторингу.
Отже, правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, стягнення заборгованості за якими є предметом спору, регулюються як загальними нормами Цивільного кодексу України щодо заміни кредитора у зобовязанні, так і приписами глави 73 ЦК України, які регулюють порядок укладення та виконання договору факторингу.
З огляду на наведене, та беручи до уваги системний аналіз наведених вище приписів цивільного законодавства, Суд звертає увагу на наступне:
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З огляду на наведене, надаючи оцінку договірним зобовязаннім, Суд досліджує питання щодо досягнення сторонами за договором згоди з усіх його істотних умов з врахуванням вимог чинного законодавства, що регулюють підстави та порядок укладення відповідного виду договорів (в даному випадку договорів факторингу) та положень договору, які самі сторони визначили істотними.
Разом з цим, беручи до уваги системний аналіз норм статтей 1077, 1078, 1079 ЦК України істотними умовами договору факторингу є такі: умова про предмет договору; ціна договору; субєктний склад сторін за договором (оскільки в силу наведеної вище норми статті 1079 сторонами за договором факторингу є фактор і клієнт; докази передачі документів, що підтверджують права вимоги до боржника, які оформляються відповідним актом, який є невідємною частиною Генеральної угоди та має назву Додаток №5 (п. 1.1. Угоди). При чому, названа стаття можливість бути фактором ставить в залежність від наявності у особи статусу фінансової установи, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції).
Разом з цим, даючи оцінку Генеральній угоді №СФ2030847 від 09.09.2014 року з додатками до неї, Суд звертає увагу на те, що вказаний договір є неукладеним, оскільки у ньому сторони не досягли згоди з вищенаведених істотних умов, притаманних саме цьому виду договорів.
Так, окреслюючи предмет договору, строни повинні були ідентифікувати з якого договірного зобовязання випливають права, вимога щодо яких передається фактору Позивачу у справі, та вказати таке договірне зобовязання у додатку №4 до Генеральної угоди №СФ2030847 від 09.09.2014 року (п.2.1 Договору).
Разом з цим, в матеріалах справи відсутній додаток № 4 до Генеральної угоди чи будь-який інший додаток до вказаного договору, який ідентифікував би передане зобовязання саме як грошове зобовязання Відповідача перед первісним кредитором, яке виникло саме за Договором №ГН-0801 від 29.01.2015 року.
Також, відсутній у справі і додаток №5 до договору, як акт приймання-передачі згідно з п.1.1 Генеральної угоди.
Пункт 4 Додаткової угоди №R0011554 без дати передбачає, що Цедент в момент підписання даної Додаткової угоди передає цесіонарію усі документи, що підтверджують права вимоги, відступлені Цедентом Цесіонарію за даною Додатковою угодою, а саме:
- основний договір (екземпляр Цесіонарія);
- додаткова угода до основного договору (екземпляр Цесіонарія);
- документи, що підтверджують належне виконання Цедентом своїх зобовязань за Основним договором;
- копії паспорта та ідентифікаційного номера Боржника.
При цьому, як вбачається із наведеного вище, вказана додаткова угода не містить як реквізитів договору, права вимоги щодо якого є предметом спору у даній справі, так і не ідентифікує перелік документів, які були передані Цедентом Цесіонарію в підтвердження існування таких вимог.
Разом з цим, саме по собі зазначення розміру грошових вимог, що передаються, не може слугувати ідентифікацією предмета Генеральної угоди, оскільки не зазначено, на виконання якого договору у Боржника виникло вказане грошове зобовязання перед первісним кредитором.
Таким чином, Суд приходить до висновку про те, що у Генеральній угоді про відступлення права вимоги №СФ 2030847 від 09.09.2014 року відсутній предмет договору, що є істотною умовою, необхідною для укладення такого виду договорів.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача у справі коштів, підставою для стягнення яких Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний фаторинг» визначено договір, який не містить усіх істотних умов, а отже є неукладеним неукладеним договором, є такими, у задоволенні яких слід відмовити.
Відповідно до норми ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 2 ст. 57 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 2 ст. 58 ЦПК України).
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
З огляду на наведене, беручи до уваги зазначені вище обставини, суд, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для правильного вирішення спору, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а отже він є таким, в задоволенні якого слід відмовити.
Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано.
Розполіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 625, 627, 638, 1077, 1078, 1079 ЦК ЦК України, ст.ст. 10,11,60,212,213,215,224-228 ЦПК України,-
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Головуючий Фазан О.З.