У Х В А Л А

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

ФаловськоїІ.М., Червинської М.Є.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, треті особи: державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Парусникова-Сімон Ілона Олегівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання недійсною та скасування довіреності, скасування дубліката свідоцтва про право на спадщину, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації та відновлення державної реєстрації права власності за касаційною скаргою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, подану представником - ОСОБА_8, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2011 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (м. Дніпрі). У січні 2014 року він дізнався, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2013 року право власності на вказану квартиру набув ОСОБА_4 Зазначений договір було укладено від його імені та на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири він не підписував та оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом не втрачав, позивач просив визнати недійсною та скасувати довіреність, на підставі якої видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасувати дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнати недійсним договір купівлі-продажу, скасувати державу реєстрацію та відновлення державної реєстрації права власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсною та скасовано довіреність посвідчену 04 листопада 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б., яка видавалась від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для отримання дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_11 Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 16 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко B.В., недійсним. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи у розмірі 2 952 грн. Стягнто з ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ЛозенкоВ.В. на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121 грн. 60 коп. з кожного В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. - ОСОБА_8 - просить скасувати судові рішення в частині стягнення з нього витрат на проведення експертизи та судового збору, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стягуючи судові витрати солідарно з відповідачів, зокрема із приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., суд першої інстанції виходив із того, що позивач не підписував посвідченого нею договору купівлі-продажу квартири, тому є належним відповідачем у справі та має солідарно з іншим відповідачем відшкодувати понесені ним судові витрати.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції, зазначивши при цьому також про те, що при посвідченні договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. не дотрималась вимог чинного законодавства, тому є належним відповідачем у справі.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Статтею 35 ЦПК України встановлено, що третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні однієї із сторін з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 9 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. ст. 30, 34, 35 ЦПК України можуть бути відповідачами у справі лише у випадку їх юридичної заінтересованості у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

При цьому суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив та не встановив факту недодержання або порушення приватним нотаріусом Лозенко В.В. при посвідченні договору купівлі-продажу вимог чинного законодавства, зокрема не перевірили його тверджень про те, що він, не будучи експертом, не мав можливості визначити підроблення паспорта ОСОБА_3

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції в частині покладення на приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. судових витрат.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині покладення на приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. обов'язку з відшкодування позивачеві судових витрат, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко ВалентиниВолодимирівни, подану представником - ОСОБА_8, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року в частині стягнення з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ЛозенкоВалентини Володимирівни судових витрат скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська

М.Є.Червинська