Справа № 163/1849/16-ц
Провадження № 2/163/289/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Костюк Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Страхова компанія ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

19 липня 2016 року до Любомльського районного суду Волинської області надійшов на розгляд цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди, виділений із кримінального провадження №0000270 за обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК Україйни.

Свої уточнені позовні вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_3 17 липня 2015 року близько 20 години 50 хвилин керуючи автомобілем марки «Рено Трафік», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по вулиці Брестська, що в місті Любомль Волинської області, допустив зіткнення з попутнім автомобілем НОМЕР_2, під його керуванням. У результаті дорожнього-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Лікування спочатку проходив у Любомльській ЦРКЛ, потім у Торчинській ЦРКЛ, де йому було зроблено операцію, після чого, у звязку з тим, що він є військовослужбовцем, його було переведено у госпіталь ДПСУ м. Львова.

Просив суд стягнути понесені ним витрати на лікування, що включають в себе і витрати на медикаменти, і транспортні витрати в сумі 8613, 46 грн., та 107 846,65 грн. збитків завданих внаслідок пошкодження легкового автомобіля. Окрім того, просив суд стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 гривень, у звязку з тим, що внаслідок вищезазначених подій йому були спричинені душевні страждання.

05 вересня 2016 року, під час попереднього судового засідання, позивачем було заявлено клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в частині відшкодування майнової шкоди, на 41 925,93 грн., оскільки пошкоджений автомобіль НОМЕР_3, було залишено у його власності.

У судовому засіданні позивач та його представник свої змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги, не заперечували проти стягнення майнової шкоди в розмірі, що не покривається лімітом визначеним в страховому полісі, а моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ПАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія», в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 17 липня 2015 року близько 20 години 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «Рено Трафік», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись вулицею Брестська, що в місті Любомль Волинської області, в напрямку села Куснища Любомльського району Волинської області, на ділянці дороги, що має по одній смузі руху в обох напрямках, під час початку маневру обгону перевищив дозволену швидкість руху, а також проявив грубу неуважність, а саме, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з попутнім автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5. У результаті дорожнього-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 24 березня 2016 року, який набрав законної сили 05 липня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, факти, встановлені при розгляді кримінального провадження, є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року(із змінами і доповненнями), передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Висновком експерта НДЕКЦ №101 від 16.09.2015 року доводиться та обставина, що вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1 внаслідок пошкодження під час ДТП легкового автомобіля «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, 1991 року випуску, двигун бензиновий обємом 2309 см?, тип кузова седан, колір червоний, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_5, станом на 17.07.2015 року складала 107 846 гривень 65 копійок (а.с.34-58).

Разом з тим, з висновку експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта ОСОБА_6 №119 від 29.07.2016 року слідує, що вартість придатних до використання залишків автомобіля «Ауді 100», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, пошкодженого при ДТП, і який за вищезазначеним вироком суду був повернутий власнику ОСОБА_7, складає 41925 гривень 93 копійки (а.с.59-80).

Відповідно до п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, виходячи з цього, розмір завданих ОСОБА_7 матеріальних збитків, повязаних із пошкодженням його автомобіля, становить 65 920 гривень 72 копійки (107 846, 65 -41925,93).

Судом встановлено, що завдана ОСОБА_1 майнова шкода в добровільному порядку не відшкодована.

Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із епікризу-виписки з історії хвороби №2898, ОСОБА_1, у результаті злочинних дій відповідача, знаходився на стаціонарному лікуванні в ТМО Любомльського і Шацького районів в період з 17 липня 2015 року по 20 липня 2015 року з діагнозом: закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці з незначним зміщенням, забійна рана чола і брови зліва. Хворий в задовільному стані виписаний зі стаціонару та переведений у госпіталь м. Луцька (а.с.82).

З виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1475 слідує, що ОСОБА_1 в період з 20.07.2015 року по 28.07.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Торчинській районній лікарні з діагнозом: закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці з незначним зміщенням, струс головного мозку та забійна рана голови (а.с.80-81).

Позивач, в обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування майнової шкоди, надав суду чеки на придбання ліків (а.с.5-8). З аналізу останніх вбачається, що чеки на суму 3 224 гривні 69 копійок свідчать про придбання ліків, які були призначені лікарями, у звязку з лікування травм завданих злочином. При цьому, суд не приймає до уваги чеки ТзОВ «Волиньфарм» які є неналежними, оскільки з них неможливо прочитати суму.

Суд не бере до уваги і долучений позивачем до позовної заяви фіскальний чек «Благодійний внесок» на суму 650, 00 грн. від 29.07.2015 року на користь лікувального закладу, оскільки зазначений внесок є добровільним.

Поміж цього, ОСОБА_1 було подано фіскальні чеки на відшкодування транспортних витрат, які як було зазначено ним в судовому засіданні, були понесені його родичами, що відвідували його в період лікування. Проте суд не приймає їх до уваги, оскільки відшкодуванню підлягають витрати викликані необхідністю лікування, а останні такими не являються.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок завдання тілесних ушкоджень позивач зазнав фізичних страждань.

Проте розмір цієї шкоди, яку позивач оцінює в сумі 30 000 гривень, ним не доведений. Суд вважає, що відшкодування в розмірі 5000 гривень є достатньою компенсацією отриманої моральної шкоди.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положенням ст.88 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08.07.2011 року, визначає розмір судового збору, виходячи з сукупності позовних вимог майнового та немайнового характеру (691,45 грн. + 551,20 грн. = 1242,65 грн.) та стягує цю суму з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 74145 (сімдесят чотири тисячі сто сорок пять гривень) 41 копійку, з них 69145 (шістдесят девять тисяч сто сорок пять) гривень 41 копійка відшкодування завданої майнової шкоди та 5000 (пять тисяч ) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1242 гривні 65 копійок, з яких 691,45 грн. за вимогу майнового характеру та 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду О.С. Павлусь