Номер провадження: 22-ц/785/3702/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Ярахмедові Є.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останнього суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 111 567,62 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 608,16 грн., на загальну суму 112 175,78 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 1141,26 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 09.01.2013 року позичив ОСОБА_2 суму грошей у розмірі 38 000 гривень, що еквівалентно 4 754 ,16 доларів США строком до 31.12.2014 року, про що уклали договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлачем М.А. та зареєстрованим в реєстрі за №55. Після закінчення строку дії договору позики грошей звертався до відповідача з вимогою повернення позики, однак, останній відповів відмовою, що змусило позивача звернутись до суду з зазначеним позовом. Крім майнової йому було заподіяно також і моральну шкоду, яку він оцінив в 3000 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги надав пояснення, що передав відповідачу в борг 38 000 гривень що було еквівалентно 4 754 ,16 доларів США строком до 31.12.2014 року. Позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання неодноразово сповіщався належним чином. Відповідач не з'явився жодного разу у сім судових засідань, 29.10.2015 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи зв'язку неможливістю його присутності. 15.12.2015 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи зв'язку з неможливістю його присутності у зв'язку з від'їздом. Суд визнав причину неявки відповідача в судове засіданні без поважних причин, оскільки не надано доказів поважності причин неявки, та розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних доказів.

Рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 09.01.2013 року у розмірі 57 512 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот дванадцять ) гривень 45 копійок, яка складається з: суми боргу - 38 000 гривень, індексу інфляції - 18 659,80 гривень, трьох процентів річних - 852,65 гривні, а також судовий збір у розмірі 575 гривень 12 копійок.

В іншій частині позову було відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та закрити провадження у справі, посилаючись при цьому тільки на порушення судом норм процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції апелянт не з'явився, надав заяву про відкладення у зв'язку з відрядженням, однак, при цьому жодного належного та допустимого доказу поважності неявки до суду не надав, у зв'язку з чим, справа розглянута за його відсутності в силу ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

09.01.2013 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_2 суму грошей у розмірі 38 000 гривень, що еквівалентно 4 754 ,16 доларів США строком до 31.12.2014 року, про що уклали договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлачем М.А. та зареєстрованим в реєстрі за №55.

За спливом строку останньої дати повернення коштів, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення йому кошти, на що позитивної відповіді не отримав.

Таким чином, відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасного повернення коштів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, як це передбачено ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У порушення вищезазначених вимог, відповідач суму боргу до сьогодення позивачу не повернув.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач просив стягнути суму боргу в національній валюті за офіційний курсом НБУ станом на 13.03.2015 року (21,6161 грн. за 1 долар США), посилаючись на те, що ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти в сумі еквівалентні 4754,16 доларів США, з чим суд правильно не погодився, так як договірні відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, були у національній валюті, а саме у гривні, що підтверджується договором позики грошей від 09.01.2013 року (а.с. 6).

Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Не погоджуючись з розрахунками позивача, суд зробив власний розрахунок, відповідно до якого, сума заборгованості згідно договору позики грошей від 09.01.2013 року складає 57 512 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот дванадцять ) гривень 45 копійок, з яких: сума боргу - 38 000 гривень, індекс інфляції - 18 659,80 гривень, три процента річних - 852,65 гривні.

Таким чином, суд, розглянувши позов в межах заявлених позивачем вимог, обґрунтовано вважав, що позов підлягає задоволенню та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 57 512 гривень 45 копійок.

Щодо вимог позивача про те, що останній зазнав душевних страждань у зв'язку з небажанням відповідача виконати свої зобов'язання за договором позики грошей та просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., суд першої інстанції правильно не погодився з такими вимогами та відмовив в цій частині позовних вимог, обґрунтовуючи наступним.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини моральна шкода не може бути відшкодована, оскільки це не передбачено договірними зобов'язаннями між сторонами.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги у цій частині не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають частковому задоволенню вимоги в частині стягнення судового збору у сумі 575,12 грн.

Позивач фактично погодився з розрахунком суду першої інстанції та з такими висновками суду, так як рішення не оскаржив.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи і докази не спростовують встановлених вище правильних висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков