Справа № 159/1741/16-ц
Провадження № 2/159/715/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року м. Ковель

Ковельський містькрайонний суд Волинської області

під головуванням - судді АГЕЄВОЇ Є.О.,

за участю секретаря - КЛЕВЕЦЬКОЇ О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги, -

в с т а н о в и в:

Департамент соціальної політики Луцької міської радизвернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідачу виплачена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям з 01.01.2013 по 30.06.2013 року та з 01.07.2013 по 31.12.2013 року у загальній сумі 8159,94 гривень. Однак, як виявилося, у власності відповідачки є автомобіль «Fiat Doblo», а у власності чоловіка відповідачки ОСОБА_2 є автомобілі «Fiat Doblo» та «Ford Courier». Оскільки у власності сім'ї є три автомобілі, відповідач незаконно отримала допомогу і має її повернути. Позивач просить стягнути з відповідача 8159,94 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з»явилась, подавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з»явились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та заперечення проти позову, в якому відповідачка вказує, що дійсно у 2013 році отримувала допомогу як малозабезпечена сім»я, однак у період отримання допомоги її сім'я мала лише один автомобіль - «Fiat Doblo», а два інших раніше були продані у 2010 та 2011 роках.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити повністю.

Згідно ст.7 Закону «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» державна соціальна допомога не призначається у випадку, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один лравочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним, оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, а тому до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили, тобто правила правочину договору купівлі-продажу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 21 жовтня 2010 року придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки «Ford Courier», реєстраційний № НОМЕР_1, і цей автомобіль станом на 01.01.2013 року у власності сім'ї відповідача не перебував. 21 жовтня 2010 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 довіреність, посвідчену нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В., зареєстровану в реєстрі за № 4500, згідно якої ОСОБА_3 надано право повного розпорядження автомобілем.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 22 серпня 2011 року придбали у ОСОБА_1 автомобіль марки «Fiat Doblo», реєстраційний № НОМЕР_2, і цей автомобіль станом на 01.01.2013 року у власності сім'ї відповідача не перебував. 22 серпня 2011 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреність, посвідчену нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В., зареєстровану в реєстрі за № 4048, згідно якої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано право повного розпорядження автомобілем.

Позивач не подав докази, які спростовують ці обставини.

Приховання договору купівлі-продажу автомобіля довіреністю з правом повного розпорядження автомобілем є поширеною і усталеною практикою, довіреності видані задовго до отримання допомоги, особи, на ім'я яких видані довіреності, проживають у інших, порівняно з відповідачем, населених пунктах.

Вимога позивача про повернення виплаченої допомоги має бути підтверджена вагомими доказами, заперечення відповідача має бути спростоване. Обов'язок доведення своєї правоти у справах про стягнення з громадян надміру виплачених коштів покладається на позивача. У цьому випадку позивач доводів відповідача не спростував, спираючись лише на те, що автомобілі зареєстровані на відповідача та члена її сім'ї. Однієї лише цієї обставини недостатньо, якщо відповідач подає видані ним довіреності на право повного розпорядження автомобілем і доводить, що фактично відчужив автомобілі. У цьому випадку необхідні докази, що автомобілі залишились у власності сім'ї відповідача і не були відчужені. Таких доказів позивач не подав.

Оскільки, у власності сім'ї відповідача у період виплати допомоги знаходився лише один автомобіль, а те, що їх було більше, позивач не довів, підстави для стягнення з відповідача надміру сплаченої допомоги відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.7 Закону «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», ст.ст.202, 235, 328 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги в розмірі 8159,94 гривень відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

ГоловуючаЄ. О. Агеєва