Справа № 487/975/16-ц
Провадження № 2/487/1009/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

24.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що 28 грудня 1967 року між ОСОБА_6 та матірю позивачки ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_7 придбала 30/100 частин житлового будинку та надвірних споруд, що знаходяться за адресою: вул. Лягіна, 11 в м. Миколаєві. 11 серпня 2015 року ОСОБА_7 померла. Відповідно до заповіту все майно, яке належало їй за життя, вона заповіла своїй доньці ОСОБА_1 На підставі заповіту, позивачка отримала в Третій Миколаївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.02.2016 року, у реєстрі №5-39 на ? частку домоволодіння №21 по вул. Корабелів (Лягіна) у м. Миколаєві. Однак нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на земельну ділянку під будинком №21, з кадастровим номером :02:027:0016, цільове призначення якої для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Корабелів, 21 у м. Миколаєві та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2016 року. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

До судового засідання позивачка не зявилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до судового засідання не зявилися, суду надали заяви про слухання справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги визнають, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-МК № 007808 від 21.10.1999р. земельна ділянка за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 21 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на праві спільної власності без виділення часток.

11.08.2015 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 225106.

За життя ОСОБА_7 було складено заповіт від 07.02.2013 року, у реєстрі №3-35 згідно якого все майно, яке їй належить за життя, вона заповідала своїй доньці ОСОБА_1

На підставі зазначеного заповіту, ОСОБА_1 отримала в Третій миколаївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.02.2016 року, у реєстрі №5-39 на 1/4 частку домоволодіння №21 по вул. Корабелів у м. Миколаєві.

Проте, постановою від 08.02.2016р. за № 189/02-31, державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено в отримані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на земельну ділянку під будинком №21, з кадастровим номером :02:027:0016, цільове призначення якої для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Корабелів, 21 у м. Миколаєві.

Таку відмову нотаріусом було мотивовано тим, що відповідно до ст.ст. 86, 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення частки кожного з учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою у спільній сумісній власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом.

Також, відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі розподілу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, відповідно до відомостей Витягу з Державного земельного кадастру від 28.09.2015 року №НВ-015 та Державного акту на право спільної сумісної власності на землю від 21.10.1999р., розмір часток всіх співвласників вказаної земельної ділянки не встановлений. Договору про поділ нерухомого майна не має, як і не має такого рішення суду.

За таких обставин, виникла ситуація, в якій позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, оскільки до теперішнього часу не було визначено розмір частки земельної ділянки, яка належала померлій матері позивачки, а вказана земельна ділянка не може бути поділена за домовленістю між співвласниками, оскільки це право належало зокрема й померлій ОСОБА_7

Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків - спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Також згідно з ч. 1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За вимогами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка як єдина спадкоємиця за заповітом звернулася до нотаріальної контори у встановленому законом порядку у встановлений законом строк і прийняла всю спадщину після смерті матері.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачає, що при визначенні частки спільної земельної ділянки, право на користування якою мають особи, слід виходити з розміру їх часток у будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної сумісної власності.

На момент передачі у власність спільної земельної ділянки по вул. Корабелів, 21 у м. Миколаєві в 1999 році, частки співвласників домоволодіння №21 згідно рішення народного суду Заводського району м. Миколаєві від 19.11.1982 року становили:

- ОСОБА_2 - (правонаступники ОСОБА_8 з часткою 2/5)

- ОСОБА_3 - (правонаступники ОСОБА_8 з часткою 2/5)

- ОСОБА_4 - 3/20,

- ОСОБА_5 - 1/5;

- ОСОБА_7 1/4;

Відповідно до ст.ст. 355, 357 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільної сумісною власністю.

Також, відповідно до ч.1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ долі з майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

А згідно ст.ст. 86, 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

В ході розгляду справи відповідачі не заперечували проти визначення частки померлої ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0889 га, кадастровий номер :02:027:0016, цільове призначення якої для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 21 в розмірі 1/4.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 880,42 грн. (по 220,11 грн. з кожного).

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визначити, що частка померлої померлої 11 серпня 2015 року ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0889 га, кадастровий номер :02:027:0016, цільове призначення якої для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 21, становила ?.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 11.07.2015 року, на ? частину земельної ділянки, площею 0,0889 га, кадастровий номер :02:027:0016, цільове призначення якої для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 21 у м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 880,42 грн. (по 220,11 грн. з кожного).

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська