Категорія 48 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Вавшка В.С., Войтка Ю.Б.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулась в суд 10 червня 2016 року.

Зазначала, що 1 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між нею та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб (актовий запис №2272). Від шлюбу народилась донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказала, що після народження доньки вона переїхала до своїх батьків у м. Вінницю, де проживає та зареєстрована з донькою до сьогодні. Відповідач не надавав і не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Його поведінка свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої доньки.

Посилаючись на вказані обставини та положення статей 150, 164, 165, 180, 182, 191 СК України, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_10, а також стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі 368,40 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення донькою повноліття.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_10, аліменти в твердій грошовій сумі 368 грн. 40 коп., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 10 червня 2016 року, до досягнення донькою повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_8 та в цій частині ухвалити нове рішення про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради не з'явилась у судове засіданні, подавши заяву про розгляд справи без її присутності. Просила при вирішенні справи урахувати висновок органу опіки і піклування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача не можна визнати законним і обґрунтованим виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами по справі було укладено шлюб, про що 01 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис №2272, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 15 січня 2015 року (а.с.12).

Від шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 10 червня 2015 року, батьком дитини є ОСОБА_8, а матір'ю дитини - ОСОБА_6

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року у цивільній справі №127/12408/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу шлюб між подружжям розірвано.

Згідно з актом від 13 квітня 2016 року, складеним сусідами позивача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та затвердженого головою квартального комітету ОСББ «Домік - 3», неповнолітня дитина ОСОБА_10 проживає разом із матір'ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1

Судом встановлено, що відповідач не надавав і не надає на даний час ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримала від батька жодного подарунку, на протязі року він жодного разу не подзвонив та не поцікавився здоров'ям доньки, відповідач жодного разу не бачив дитину і не виявив такого бажання, що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої доньки сторін. Зі слів позивача, відповідач по відношенню до неї неодноразово застосовував фізичне насильство.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_10, суд виходив із того, як це вбачається із змісту оскаржуваного рішення, що звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним, оскільки неповнолітній дитині ОСОБА_10 на момент розгляду справи виповнилось лише повний один рік, а тому категорично стверджувати про ухилення відповідача від матеріального забезпечення неповнолітньої доньки не можна, а доказів, що відповідач є антисоціальною особою, чи хворіє алкоголізмом або наркоманією позивачем не надано, тому ураховуючи висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав немає.

Проте, з висновком суду про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача погодитись не можна, оскільки суд дійшов такого висновку через його невідповідність обставинам справи та через неправильне застосування судом норм матеріального права.

Так, вирішуючи спір в цій частині вимог суд ураховував положення статті 164 СК України та керувався ним, зокрема із змісту рішення суду вбачається, що суд вирішував спір в цій частині за положенням пункту 4 частини 1 цієї статті цього Кодексу, оскільки зазначив у судовому рішенні, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили, що особа відповідача є антисоціальною та хворіє на хронічний алкоголізм чи наркоманію, а отже не довів обставин, на які посилається обгрунтовуючи свої вимоги.

Разом із тим у позивача не було необхідності надавати вказані судом докази, оскільки позивач обгрунтовувала свої вимоги тим, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що у свою чергу є підставою для позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України. Саме ці обставини доводила позивач, а не хронічний алкоголізм чи наркоманію батька дитини, або вчинення відповідачем по відношенню до матері та дитини сімейного насильства, на що посилається суд у рішенні відмовляючи у задоволенні цих вимог.

Отже, суд застосував до правовідносин не ті положення закону, які підлягають застосуванню при вирішенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а саме положення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України.

Крім того колегія суддів не погоджується з тим, що за встановленими обставинами поданий позов є передчасним через те, що дитині виповнилось лише один рік.

Положення закону, які регулюють питання про позбавлення батьківських прав (стаття 165 СК України) не містять такої умови для позбавлення батьківських прав як строк за закінченням якого можна звертатись до суду з відповідним позовом. Закон не містить обмежень звернення з позовом протягом певних термінів, а отже закон передбачає можливість позбавлення батьківських прав за наявності певних обставин, які визначені статтею 164 СК України, зокрема через ухилення батька чи матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, ухилення від виконання своїх обов'язків батьками по вихованню дітей може мати місце відносно дітей у будь якому їх віці, зокрема у віці до одного року, а отже й позбавлення батьківських прав, за наявності підстав для цього, може мати місце у відповідному віці.

На законодавчому рівні обов'язки батьків визначені положеннями статті 150 СК України, статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на які позивач посилається у позовній заяві обгрунтовуючи свої вимоги. Вказані норми закону підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з положеннями статті 150 СК України, яка визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки, зокрема, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток та інше. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність, зокрема, за ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно з роз'ясненнями даними у пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8, як батько дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню останньої, оскільки не цікавиться її долею з народження, не турбується про її здоров'я та фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням та не виявляє інтересу до її потреб взагалі, не надає дитині будь якої матеріальної допомоги, свідомо ігнорує дитину з чого вбачається, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Виходячи із зазначеного вище є правові підстави для задоволення позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, за положенням пункту 2 частини 1 статті 164 СК України.

Щодо висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 25 серпня 2016 року №01-00-011-26094, у якому орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення відповідача прав щодо дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то колегія суддів вважає його не достатньо мотивованим, оскільки крім посилань на пояснення матері, положення статті 19 СК України та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», висновок не містить обґрунтування недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини.

Відповідно до положення пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, оскільки суд дійшов до своїх висновків в частині вирішених вимог про позбавлення батьківських прав через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Щодо вирішених судом вимог про стягнення аліментів, то в цій частині рішення суду не оскаржується, а тому в силу положення частини 1 статті 303 ЦПК України, апеляційний суд не перевіряє рішення в цій частині, а отже рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав - скасувати. Ухвалити нове рішення цій частині.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_8 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом

Судяд В.А. Івашук