АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6091/16 Справа № 205/5292/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним та неукладеним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 серпня 2014 року на підставі Договору позики, укладеного між ним та ОСОБА_2 та розписки про отримання грошей, які власноручно були написані ОСОБА_3, позивач передав останнім грошові кошти в сумі 20 тис. доларів США. У зв'язку із тим, що до сьогодні відповідачі своїх зобов'язань з поверненння позики не виконали, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики в сумі 444 254 грн 17 коп., з якої: основна сума боргу 436 963 грн 46 коп. 3 % річних 7 290 грн 71 коп.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним та неукладеним.

У обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 17 серпня 2014 року Договору позики не укладали, а написані власноручно ОСОБА_3 договір та розписка від 17 серпня 2014 року були написані нею як зразок для ОСОБА_2, щоб у подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали цей договір. Позивачі просили визнати договір позики та додатки до нього, розписку від 17 серпня 2014 року про отримання грошових коштів неукладеним та недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики у сумі 444 254 грн 17 коп., з якої: 436 963 грн 46 коп. сума основного боргу; 7 290 грн 71 коп. 3 % річних за користування.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року скасувано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаються на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову та про задоволення зустрічного позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у письмовій формі було укладено Договір позики (а.с.7-9), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від останнього грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США (двадцять тисяч доларів США 00 центів), за курсом 12 грн. за 1 долар США.

У підтвердження отримання грошових коштів за вищевказаним Договором позики, 17 серпня 2014 року ОСОБА_2 була написана розписка, оригінал якої надано позивачем і залучено до матеріалів справи (а.с.56).

ОСОБА_4 письмовою вимогою, направленою на адресу ОСОБА_2, просив повернути йому отримані грошовікошти на підставі Договору позики від 17.08.2014 року (а.с.11 - 11-1,12).

Зазначена сума ОСОБА_2 повернута не була.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконала.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 Цивільного кодексу України, за змістом якої позичальник у разі несвоєчасного повернення суми позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, однак, помилково вважав належним відповідачем ОСОБА_2

Колегією суддів встановлено, що саме ОСОБА_3 власноручно складала та підписувала власним підписом Договір позики від 17 серпня 2014 року та Розписку про отримання грошей від 17 серпня 2014 року, хоча із зазначенням прізвища імені та по батькові своєї матері ОСОБА_2 Зазначені обставини підтверджені були в ході судового розгляду справи та не заперечувались відповідачами.

Колегія суддів вважає не доведеним довод відповідачів, що Договір позики та Розписка від 17 серпня 2014 року є лише зразками для того, щоб у майбутньому укласти відповідні договори з позивачем, оскільки, оскаржувані документи не містять відповідної позначки «зразок», перекреслення підпису та інших відповідних поміткок.

На томість, відповідачами не спростовано факт отримання грошових коштів від позивача. Факт отримання грошових коштів відповідачем від позивача підтверджено письмовою розпискою, оригінал якої надано позивачем і залучено до матеріалів справи (т.1а.с.56). Розмір боргу, також підтверджено письмовою розпискою та Договором позики. Тобто, наявність договору позики укладеного між сторонами підтверджена представленою розпискою позичальника від 17 серпня 2014 року (т.1а.с.56), яка і посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Договором позики визначено строк виконання зобов»язання.

Так, сума боргу 20 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року, становить 436 963,46 грн. Кількість прострочених днів за період з 29.12.2014 року (моменту звернення з вимогою про повернення коштів) і до 20.07.2015 року (момент звернення до суду) становить 203 дня.

Розрахунок 3% річних розраховується за формулою : сума боргу = С х 3х Д : 365 : 100, де с- сума заборгованості, а д кількість днів прострочення.

Таким чином, всього сума процентів від простроченої суми заборгованості, враховуючи наступний розрахунок: 436 963,46 грн.*3*203 дні прострочки : 365 днів : 100 = 7 290,71 грн., становитиме в загальному розмірі 7 290,71 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_3, оскільки, саме нею, власноручно, було складено та підписано Договір позики та Розписку про отримання грошей від 17 серпня 2014 року, а оригінал вищевказаної розписки передано суду саме позивачем.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що саме ОСОБА_3 не виконала свої договірні зобов»язання. Оскільки, свої договірні зобовязання ОСОБА_3 за договором позики не виконала, колегія суддів вважає, що заборгованість за позикою всього у сумі 20 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 436 963,46 грн., та 7 290,71 грн. три проценти від простроченої суми, підлягають стягненню саме з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат скасуванню та у скасованій частині ухваленню нового рішення.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним та неукладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність боргу грошових коштів перед позивачем, неукладення оспорюваного Договору позики та його недійсність не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки судом було встановлено дійсність оспорюваних правочинів та обов»язок ОСОБА_3 щодо його виконання.

Колегія суддів вважає, що відповідно до покладеного обовязку доказування згідно ст. 60 ЦПК України, сторонами не надано суду жодних доказів того, що вчинений між сторонами правочин, а саме: договір позики від 17.08.2014 року, не відповідає вимогам чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для визнання його недійсним відсутні. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, колегія враховує, що позовні вимоги за первісним позовом є частково задоволеними, тому, з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 3 775,80 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.У іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики у сумі 444 254 грн. 17 коп. (чотириста сорок чотири тисячі двісті пятдесят чотири грн. 17 коп.), з якої: 436 963 грн. 46 коп. (чотириста тридцять шість девятсот шістдесят три грн. 46 коп.) сума основного боргу, 7290 грн.71 коп. (сім тисяч двісті девяносто грн. 71 коп.) 3% річних за користування.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 3 775 грн. 80 коп. (три тисячі сімсот сімдесят пять грн. 80 коп.).

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року у іншій частині залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Е.Л.Демченко

ОСОБА_6