Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2016 Справа №607/3221/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Чичкевич

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом позовну заяву ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання права власності , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, заведеним в порядку цивільного судочинства, до Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області з наступними вимогами:

-визнати право власності на криту стоянку для автомобіля НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1

-зобов'язання Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності позивача на криту стоянку для автомобіля НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.04.2016 року, відмовлено позивачу у відкритті провадження у справі за його позовом щодо вимоги про зобов'язання Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності позивача на криту стоянку для автомобіля НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 роз'яснено позивачу звернутися до суду з даною вимогою в порядку КАС України.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач, згідно договору дольової участі у фінансуванні будівництва, укладеного між позивачем та ПП «ВБФ Аріадна», профінансував будівництво будинку по АДРЕСА_1 де знаходиться спірна крита стоянка, однак на його звернення до реєстраційної служби з заявою про здійснення державної реєстрації права власності на криту стоянку за НОМЕР_1 в зазначеному будинку, рішенням державного реєстратора від 04.03.2016 року було відмовлено у вчиненні державної реєстрації права на нерухоме майно.

А тому, на підставі ст. 392 ЦК України, позивач просить позов про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги в повному обсязі.

Відповідач надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд провадження за відсутності представника за наявними доказами.

Всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оспорювання, порушення або невизнання.

Судом встановлено що позивач, згідно договору дольової участі у фінансуванні будівництва, укладеного між позивачем та ПП «ВБФ Аріадна» , укладеного 17 грудня 2007 року, ОСОБА_2 фінансував будівництво 2 кімнатної квартири у будинку по АДРЕСА_1 та критої стоянки за НОМЕР_1 в даному будинку, а ПП «ВБФ Аріадна» прийняло його в дольову участь у будівництві.

Щодо сплаченої позивачем вартості квартири, то суд зазначає, що за результатами здачі будинку в експлуатацію в 2009 році, ПП «ВБФ Аріадна» звернулося до органу місцевого самоврядування про оформлення за позивачем права власності на квартиру, й рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.10.2009 року за №1582, за ОСОБА_2 вирішено оформити право власності на квартиру АДРЕСА_1

На підставі даного рішення ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» позивачу видало свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.12.2009 року, згідно якого вбачається проведення державної реєстрації права власності на квартиру того ж дня - 14.12.2009 року.

При цьому суд наголошує, що квартира АДРЕСА_1 не є предметом спору - вимогу заявлено виключно щодо критої стоянки за НОМЕР_1 в даному будинку.

Відтак суд наголошує, що ще 27 грудня 2007 року ПП «ВБФ Аріадна» надало позивачу довідку за №30, про те, що ним повністю виплачено суму вартості критої стоянки в будинку по АДРЕСА_1 в сумі 55 827, 75 гривень.

Однак належного та допустимого доказу про звернення забудовника до органу місцевого самоврядування з клопотанням про оформлення прав власності за позивачем на приміщення критої стоянки НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_1 після здачі будинку в експлуатацію, наявності такого рішення, та проведення державної реєстрації права власності на криту стоянку за позивачем - сторонами суду не надано й судом не здобуто.

Наразі представник позивача сам не заперечує, що рішення ВК ТМР подібного змісту про оформлення права власності за його довірителем на спірне майно не існує.

А тому, лише в 2016 році, уже після припинення повноважень органів місцевого самоврядування здійснювати оформлення права власності на новостворене нерухоме майно, позивач особисто звернувся до державного реєстратора реєстраційної служби ТМУЮ з заявою про проведення державної реєстрації права власності на приміщення критої стоянки НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_1.

Проте 29.01.2016 року державний реєстратор власним рішенням зупинив розгляд заяви позивача, а 04.03.2016 року виніс рішення про відмову у державній реєстрації у зв'язку з неподанням заявником відповідних документів, необхідних для проведення державної реєстрації.

Отже з приводу обраного позивачем захисту цивільного права суд наголошує на наступному.

Вищезазначено, що підставою позову про визнання права власності ОСОБА_2 обрано ст. 392 ЦК України.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, на час укладення сторонами договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.

Слід зазначити, що ні зазначеними нормами, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкту до експлуатації визначено зазначеними нормами.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Враховуючи, що ПП «ВБФ Аріадна» хоча й ввело до експлуатації будинок, де розташовується спірна крита стоянка, позивач сплатив кошти забудовнику в рахунок її вартості, проте позивачем не доведено наявності доказів звернення забудовника до органу місцевого самоврядування з клопотанням про оформлення прав власності за позивачем на приміщення критої стоянки НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_1 після здачі будинку в експлуатацію, наявності такого рішення, та проведення будь - якою уповноваженою особою (державним реєстратором), в порядку Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на державну реєстрацію права власності на криту стоянку за позивачем - суд приходить до переконання про неможливість визнання за ОСОБА_2 права власності на новостворене майно на підставі статті 392 ЦК України.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18.02.2015 року у справі №6-244цс14.

Окремо суд наголошує, що позивачем обрано неналежного відповідача Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції в контексті вимог про визнання права власності на спірну криту стоянку, оскільки ОСОБА_2 взагалі суду не обґрунтовано яким чином реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції, як юридичною особою, заперечується, не визнається або оспорюється право власності позивача на спірне нерухоме майно

Керуючись ст. ст. 10, 11, ч.1 60, 210, 213, 215, 222 ЦПК України, ст.328, 331, 392 Цивільного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання права власності на криту стоянку для автомобіля НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.М. Братасюк