АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2016 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:
головуючого Яремка В. В.
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
секретар Окармус О. М.
з участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Скакун Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікна Строй» (далі ТОВ «Вікна Строй»), третя особа без самостійних вимог Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року,
встановила:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вікна Строй» скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.
Зазначав, що з 01 травня 2011 року він був прийнятий на посаду збиральника метало-пластикових та алюмінієвих конструкцій ТОВ «Вікна Строй».
7 квітня 2015 року йому прийшла повістка про призов на строкову військову службу, про що він повідомив керівництву ТОВ «Вікна Строй».
Проте, відповідач, скориставшись його (позивача) необізнаністю з трудовими правами та юридично значимими діями, наполіг написати заяву про звільнення.
Наказом № 06-к ТОВ «Вікна Строй» від 10 квітня 2015 року його звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на строкову військову службу.
Стверджував, що ТОВ «Вікна Строй» не врахувало, що відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 № 15/2015 в період з 10 квітня 2015 до 8 червня 2015 року проходила 5 хвиля мобілізації.
Оскільки його було призвано на строкову військову службу в період мобілізації на нього розповсюджуються гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України, а саме, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в якому він працював на час призову, здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Посилаючись на вказані обставини, порушення його прав, позивач просив визнати незаконним наказ про звільнення його з роботи роботодавцем - ТОВ «Вікна Строй», скасувати цей наказ, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі втраченого середньомісячного заробітку за весь період призову на строкову службу в сумі 20 530 грн 07 коп.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
У справі встановлено, що наказом ТОВ «Вікна Строй» від 01 травня 2011 року №29-к ОСОБА_4 було прийнято на посаду збиральника металопластикових конструкцій.
10 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення його з роботи у зв`язку з призовом на строкову військову службу (а.с.13).
Наказом № 06-к ТОВ «Вікна Строй» від 10 квітня 2015 року його звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на строкову військову службу
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у редакції, що була чинною на час звільнення позивача з роботи, підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Факт проходження позивачем військової служби за призховом підтверджується копією військового квитка (а.с.10-11), довідкою ВЧ - Польова пошта НОМЕР_1 за №529 (а.с.12), а також копіями повістки та записки про звільнення (а.с.17).
Встановивши указані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відповідність звільнення позивача нормі ч. 3 ст. 36 КЗпП України.
У зв`язку з цим доводи апелянта про помилковість такого висновку суду, порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.
Апелянт посилається на неврахування судом першої інстанції призову позивача на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 № 15/2015, неврахування норми ст. 119 КЗпП України.
З приводу таких доводів апеляційної скарги колегія суддів виходив з наступного.
У справі встановлено і це стверджується листом Кельменецького районного військового комісаріату Чернівецької області №386 від 05 травня 2016 року (а.с.72), що позивач ОСОБА_4 призивався на строкову військову службу згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №25 від 05 березня 2015 року та протоколу призовної комісії №5 від 17 квітня 2015 року. Призов позивача проводився згідно Указу Президента України «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році №88/2015 від 17 лютого 2015 року, а не на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 № 15/2015 .
Частиною 3 ст. 119 КЗпП України у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, на момент звільнення позивача особи, що були призвані на строкову військову службу за призовом не у зв`язку з мобілізацією не мали пільг, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У справі встановлено, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду за межами встановленого місячного строку.
На докази поважності причини пропущення такого строку позивач та його представники не посилалися й вони у справі відсутні.
Необізнаність з діючим законодавством не є поважною причиною пропущення строку.
Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з`ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а підстави для його скасування відсутні.
На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів
ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.
Головуючий В. В. Яремко
Судді: І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк