АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

12 травня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» - ЛевковськогоОлександра Дмитровича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року,

встановила:

у серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила стягнути депозит в сумі 15 974 дол. США, відсотки в сумі 2 330,23 дол. США, три відсотки річних - 454,26 дол. США, пеню в сумі 165 810,12 дол. США, та упущену вигоду - 2 330,23 дол. США, а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнювала свої вимоги та остаточно просила стягнути залишок по тілу депозиту - 2 720,19 дол. США, відсотки - 3 266,35 дол. США, три відсотки річних - 679,17 дол. США, пеню - 254 465,82 дол. США, суму упущеної вигоди - 3 266,35 дол. США, моральну шкоду - 50 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 р. позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача: залишок вкладу - 2 720,19 дол. США, нараховані відсотки - 3 266,35 дол. США, три відсотки річних - 697,17 дол. США, що з курсом НБУ становить 17 812 грн. 70 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Левковський О.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

При звернення до суду позивач зазначала, що 24.01.2014 р. вона уклала з відповідачем Договір банківського вкладу в сумі 15 600 дол. США терміном на 90 днів з процентною ставкою 9,7% річних. 24.04.2014 р. вона уклала з відповідачем новий Договір банківського вкладу в сумі 15 974 дол. США терміном на 91 день з процентною ставкою 11,5% річних. 24.07.2014 р. вона підписала Додаткову угоду №13, відповідно до якої сторони домовились, що якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії Договору, то Договір вважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Якщо Вкладник вимагає повернення суми вкладу після такого продовження, але до закінчення нового строку Договору, перерахунок процентів здійснюється тільки за неповний строк зберігання вкладу. Таким чином термін договору було продовжено до 24.10.2014 р. Однак 19.08.2014 р. вона подала заяву голові правління банку, в якій просила розірвати Договір банківського вкладу та повернути їй кошти. Однак банк кошти їй не повернув, а тому вона просила стягнути на її користь суму вкладу, відсотки за умовами договору за період з 24.04.2014 р. по 31.07.2015 р., 3 відсотки річних за час прострочення з 20.08.2014 р., пеню з розрахунку по 3відостки в день, упущену вигоду, а також моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., оскільки через неповернення її коштів викликало душевні хвилювання і переживання, погіршило стан фізичного і морально здоров'я. В ході розгляду справи позивач визнала, що 01.04.2015 р. їй було виплачено 200 000 грн. Фондом гарантування вкладі фізичних осіб.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 р. позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача: залишок вкладу - 2 720,19 дол. США, нараховані відсотки - 3 266,35 дол. США, три відсотки річних - 697,17 дол. США, що з курсом НБУ становить 17 812 грн. 70 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.02.2016 р. банк не повернув позивачу в повному обсязі суму вкладу, відсотки за умовами договору, три відсотки річних за час прострочення.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

В даному випадку постановою Національного банку України №732 від 20.11.2014 р. ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №124 від 20.11.2014 р. розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Рішення Виконавчої дирекції №36 від 17.02.2015 р. було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації. Постановою Національного банку України №187 від 19.03.2015 р. було відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Міський комерційний банк».

Згідно довідки, виданої Сума коштів на депозитному рахунку НОМЕР_1 за договором банківського вкладу терміном дії з 24.04.2014 р. по 24.01.2015 р. становила 16 121, 09 дол. США, нараховані відсотки - 734,03 дол. США (а/с 26).

Позивачу було 01.04.2015 р. виплачено гарантовану суму - 200 000 грн. (а/с 71), при загальній розрахунковій сумі - 253 135 грн. 76 коп.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

В ст. 27 цього Закону врегульовано визначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації закріплені в ст.36 вказаного Закону. Так, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Також в цій статті передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Виплати за договорами, строк яких закінчився, здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно довідки, виданої банком позивач 07.06.2015 р. сума коштів на депозитному рахунку НОМЕР_1 за договором банківського вкладу терміном дії з 24.04.2014 р. по 24.01.2015 р. становила 16 121, 09 дол. США, нараховані відсотки - 734,03 дол. США (а/с 26).

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів встановлена в ст. 52 цього Закону, де передбачено четверту чергу для вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Таким чином, з вимогами про стягнення суми, що перевищує суму, виплачену Фондом, позивач мала звертатись до Фонду в порядку ст. 52 вказаного Закону.

Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» - ЛевковськогоОлександра Дмитровича задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 760/14342/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5378/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.