Справа № 362/6080/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2501/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 26 18.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних та неустойки (пені), -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг, який за період з 10 жовтня 2014 року по 17 серпня 2015 року становить 67 778,58 грн. з яких: 3% річних за користування коштами в розмірі 920,22 грн., 3% річних пені за кожен день прострочення від суми боргу - 48 976,36 грн. та інфляційна складова в розмірі 17 892 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього заборгованість за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 38 772 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 375,78 грн., неустойку(пеню) в розмірі 20 000 грн., а всього 59 147,78 грн за невиконання зобов»язання в період з 5 червня 2014 року по 10 жовтня 2015 року.

Зазначав, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду та повернення боргу за договором позики, у зв'язку з чим він повинен сплатити позивачу заборгованість за час невиконання зобов'язання - договору позики в період із 10 жовтня 2014 року по 17 серпня 2015 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 920,22 грн., неустойку (пеню) в розмірі 10 000 грн., інфляційні збитки в розмірі 17 892 грн. та 487,20 грн. судового збору, а всього стягнуто - 29 299,42 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позичальник ОСОБА_2 своєчасно до 5.06.2014 року не повернув ОСОБА_3 взяті в позику грошові кошти в сумі 36000грн., рішенням апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 5 червня 2014 року по 10 жовтня 2014 року заборгованість задоговором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 38 772 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 375,78 грн., неустойку(пеню) в розмірі 20 000 грн., а всього 59 147 грн. 78 коп., тому за період з 10 жовтня 2014 року по 17 серпня 2015 року з відповідача також підлягає стягненню заборгованість з врахуванням встановленого індексу інфляції, три проценти річних від простроченої суми та пеня, розмір якої з врахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України підлягає зменшенню з 48 976,36 гривень до 10 000гривень, так як він значно перевищує розмір збитків.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 624 ЦК України визначено якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року скасовано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року у справі №362/5885/14 -ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики і ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 38772,00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 375,78 грн., неустойку(пеню) в розмірі 20000,00 грн., а всього - 59147 грн. 78 коп.

З описової частини рішення вбачається, що борг стягнуто за період з 05 червня 2014 року по 10 жовтня 2014 року.

Цим рішенням також встановлено, що 26 травня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в позику грошові кошти в сумі 36 000 грн. та зобов'язувався повернути цю суму до 05 червня 2014 року, про що написав відповідну розписку.

Умовами розписки передбачено, що у разі прострочення взятого на себе зобов'язання, ОСОБА_2 зобов'язується сплатити 3% річних за кожен день прострочення від суми боргу.

На виконання вказаного рішення суду 06 жовтня 2015 року було видано виконавчий лист 362/5885/14-ц, 2/362/476/15.

Постановою Державного виконавця від 23 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження №49087577 з виконання виконавчого листа №2/362/476/15 від 06 жовтня 2015 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу 59 147,78 грн.

Згідно із роз»ясненнями, наданими в п.17 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526 ,599 ЦК України.

Згідно ст. 599 ЦК, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановивши вказані обставини, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість і наявність правових підстав для задоволення позову.

Підставно, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, судом зменшено розмір пені із 48976,36грн. до 10 000гривень, так як розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків, завданих невиконанням зобов»язання із повернення позики.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що відповідач грошові кошти у позивача не брав, договір позики між ними не укладався є необґрунтованими, спростовуються рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року, яке в установленому законом порядку набрало законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: