Провадження 2/127/74/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 мотивувала вимоги тим, що на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2014 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст. 128 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності. 03.06.2011 року ОСОБА_2 умисно штовхнула її двома руками, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді закритого перелому першого пальця правової стопи. Їй було призначене лікування, яке потягло значні матеріальні витрати, в тому числі на проведення обстежень, придбання ліків, прийняття сеансів масажу, посилене харчування, витрати на сторонню допомогу та інші витрати в загальному розмірі 10 000 грн., тому відповідно до ст. 1166, 1195 ЦК України просила стягнути завдану матеріальну шкоду з відповідача. Крім того, під час конфлікту ОСОБА_2 сильно образила її, погрожувала фізичною розправою, використовувала ненормативну лексику. Від отриманих тілесних ушкоджень вона весь час відчувала біль у голові, спині та у нозі, змушена була тривалий час лежати у ліжку, що негативно вплинуло на загальний стан здоров`я та спричинило їй душевні страждання. На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України оцінила компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. і просила стягнути її з відповідачки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов і пояснила, що 03.06.2011 року приблизно о 21.30 вона гуляла із собакою породи спаніель в дворі будинку, поруч із дитячим майданчиком і одна дівчинка злякалась собаки, почала плакати і побігла, а собака - за нею. Вона забрала собаку та мала намір зайти в під`їзд, але відчула, що її різко хтось вдарив зі спини і вона впала на бетонні сходи. Намагалась піднятись, але другий раз її знову хтось штовхнув і вона вдарилась головою та пальцями ноги об бетонні сходи, а коли повернулась побачила ОСОБА_2, яка голосно і нецензурно висловлювалась, погрожувала вбивством. Піднявшись в квартиру зрозуміла, що отримала важку травму, струс головного мозку, тому викликала «швидку» і міліцію. Завдані ОСОБА_2 тілесні ушкодження лікувала протягом тривалого часу, їй була накладена гіпсова пов`язка і до цього часу вона відчуває біль в нозі. Просила позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила, що між нею та ОСОБА_1 вже відбувалась розмова з приводу вигулу собаки без повідка, а собака кидається до дітей, що граються на майданчику. 03.06.2011 року ОСОБА_1 знову гуляла з собакою без повідка і собака злякала 3-річного хлопчика, а потім кинулась на її доньку, яка сильно заплакала і забігла в під`їзд. Вона бачила ці події з балкону, а коли вийшла з квартири дійсно почала сваритись із ОСОБА_1, при цьому вони зіштовхнулись плечима, але тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не завдавала. При ухваленні рішення також просила врахувати, що її сім`я є багатодітною, вона є матір`ю п`ятьох дітей, одна дитина є інвалідом і страждає ДЦП.

Враховуючи пояснення осіб, що беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, 03.11.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України було закрите кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 128 КК України і звільнено її від кримінальної відповідальності в звязку із закінченням строків давності. Органом досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачувалась в тому, що 03.06.2011 року, у вечірній час, перебуваючи в дворі будинку № 3 по вул. Папаніна в м. Вінниці, в ході спілкування із ОСОБА_1, на фоні виниклого непорозуміння, умисно штовхнула двома руками у правий бік ОСОБА_1, внаслідок чого остання, не втримавшись на ногах, упала на сходи, що розташовані біля підїзду № 3 вказаного будинку та отримала тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта № 1333 від 25.07.2013 року у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження: закритий перелом нігтьової фаланги 1 пальця правої ноги, синець та садно на задній поверхні грудної клітини зліва, синець на правому передпліччі, крововилив під нігтьову пластинку 3 пальця лівої кістки, закритий перелом нігтьової фаланги 1 пальця правої стопи, які за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого, понад 21 день, розладу здоровя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 зазначила, що понесла витрати на лікування, в сумі 10 000 грн., тому просила їх стягнути із ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 1166, 1195 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_2 вини суд враховує, що відповідно до ст. 61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК (п. 7 постанови ПВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрите з нереабілітуючої обставини, але ст. 49 КК України носить імперативний характер і є обовязковою для застосування в разі наявності для цього підстав. Разом з тим, в судовому засіданні і під час розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_2 вину у вчиненні злочину не визнавала.

ЇЇ вина у завданні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості також не доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які були очевидцями події 03.06.2011 року повідомили суду, що в дворі будинку, де вони всі проживають по сусідству, собака ОСОБА_1, яка була без повідка і намордника, кинулась на дитину ОСОБА_2, дитина сильно злякалась і втекла, тому ОСОБА_2 вибігла із своєї квартири і біля підїзду на сходах почала голосно сваритись із ОСОБА_1 та намагалась схопити собаку. При цьому ні бійки ні штовханини не було, ОСОБА_1 не падала і не кликала на допомогу. Нетривалий конфлікт закінчився тим, що ОСОБА_1 зайшла у підїзд, а ОСОБА_2 пішла в інший бік. Свідки повідомили, що тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 не було, а вся подія відбувалась на очах у багатьох.

За клопотанням представника відповідача був оглянутий речовий доказ - відеозапис події 03.06.2011 року, який здійснив свідок ОСОБА_6 на мобільний телефон та передав слідчому під час проведення досудового слідства. На відеозаписі зафіксований словесний конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що відбувався на сходах біля підїзду будинку. Жінки стояли навпроти одна одної, ОСОБА_1 не падала і ознак тілесних ушкоджень у неї не було. Обставини, зафіксовані на відео, відповідають тим, про які повідомили свідки в судовому засіданні.

Позивач заперечила проти даного доказу, оскільки запис здійснений не з початку конфлікту.

Разом з тим, інших доказів, які б підтверджували вину відповідача ОСОБА_2 і спростовували її твердження про непричетність до завдання тілесних ушкоджень, позивач не надала.

Суд також приймає до уваги акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1572/1946 від 08.06.2011-01.09.2011 року, який був залучений до матеріалів справи і в якому зазначено, що ОСОБА_1 була обстежена лікарем-неврологом і при цьому повідомила про обставини травми: «03.06.2011 року близько 21.30 під час прогулянки з собакою впала і вдарилась головою, викликала швидку медичну допомогу та була госпіталізована до МКЛ ШМД».

Крім того, у виписці МКЛ ШМД № 8556 від 4.06.2011 року на імя ОСОБА_1 зазначено обставини травми вулична, впала зі сходів.

Суд враховує, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності за внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_2 у завданні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

В підтвердження матеріальних витрат на лікування позивач надала довідку про вартість придбаних ліків на суму 2385,45 грн. Проте, довідка, що виписана самою ОСОБА_1, не є належним і допустимим доказом матеріальної шкоди, оскільки суду не доведено, що вказані ліки за рецептами лікарів були призначені ОСОБА_1 для лікування отриманих тілесних ушкоджень, а також не надано доказів витрат на придбання ліків (чеків, довідок або рахунків про їх вартість).

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не довела заподіяння матеріальної шкоди, її розміру, а також в судовому засіданні не доведено протиправності дій відповідача ОСОБА_2 та наявності причинного зв`язку між діями відповідача та завданою матеріальною шкодою, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 зазначила, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які спричинені завданими відповідачем тілесними ушкодженнями, протиправною, грубою поведінкою відповідача по відношенню до неї, а також у приниженні честі, гідності та репутації, тому просила стягнути 30 000 грн.

Оскільки в судовому засіданні не була встановлена вина ОСОБА_2 у завданні тілесних ушкоджень, а причиною виникнення словесного конфлікту, в ході якого ОСОБА_2 голосно висловлювалась на адресу ОСОБА_7, стало порушення ОСОБА_1 правил щодо вигулу собак на території загального користування, що є обставинами, які мають істотне значення, суд вважає, що моральна шкода, про яку заявила позивач, відшкодуванню також не підлягає.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: