АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4596/16 Справа № 202/8728/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

25 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Рудь В.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року про закриття провадження у справі та передачу справи на розгляд іншому суду за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріальногорайонного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2016 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, а справу в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова / т. 3 а. с. 30-31 /.

З цією ухвалою не погодився позивач ПАТ КБ «Приватбанк» і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що вона є незаконною, оскільки ухвалена з порушенням норм процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, а тому підстав для закриття провадження у суду не було / т. 3 а. с. 33-34 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду, в частині закриття провадження у справі, - залишити без змін, а в частині передачі справи на розгляд іншому суду - скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором / т.1 а. с. 1-3 /.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України - суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 27.08.2007 року було укладено кредитний договір №SAMDN6338 згідно якого останній отримав кредит у розмірі 100000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /т. 1 а. с. 9-13/.

В забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» 20.10.2010 року було укладено Договір поруки № 167, згідно якого поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком в межах 10000 грн. за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором / т. 1 а. с. 7-8 /.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин, кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (з послідуючими змінами і доповненними) (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), - вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України і у постанові № 6-745цс15 від 01.07.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, у суду першої інстанції 05.04.2016 року були всі законні підстави закрити провадження по даній справі, в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явлені до ПАТ «Акцент-Банк» на підставі договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, який укладений між двома юридичними особами, тобто спір виник між двома юридичними особами, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як згідно ст. 12 ГПК України цей спір підвідомчий господарському суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала про закриття провадження у справі від 05.04.2016 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» - не вбачає.

Щодо ухвали суду, в частині передачі цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на розгляд до Московського районного суду м. Харкова, то вона в цій частині не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЦПК України - суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване місце проживання або перебування якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування); після відкриття провадження у справі до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано суд, який розглядав справу.

З матеріалів справи вбачається, що справа в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться з 21.03.2012 року / т. 1 а. с. 2-3 / і цим судом вона неодноразово розглядалася по суті з ухваленням відповідних судових рішень / т. 1 а. с. 31-32,115-117; т. 2 а. с. 107; т. 3 а. с. 30-31 /, як і неодноразово розглядалась судом апеляційної інстанції / т. 1 а. с. 159,175; т. 2 а. с 4, 51-55, 133-134 / та судом касаційної інстанції / т. 1 а. с. 210-211; т. 2 а. с. 83-85 /.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду від 05.04.2016 року, в частині передачі цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на розгляд до Московського районного суду м. Харкова, - постановлена в порушення вимог ч. 1 ст. 116 ЦПК України, а тому не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з поверненням справу до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду справи по суті в цій частині позовних вимог банку, тобто, в силу ч. 3 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, при вирішенні цього питання, виходить за межі апеляційної скарги банку.

Керуючись ст.ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року про закриття провадження у справі, в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, - залишити без змін, а в частині передачі цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на розгляд до Московського районного суду м. Харкова - скасувати та повернути справу до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду справи по суті в цій частині позовних вимог банку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу лише в частині закриття провадження у справі, а в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ: