Справа № 548/1631/15-ц
Провадження №2/548/22/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2016 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Коновод О.В.,

за участю секретаря - Вовк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Відродження", третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Відродження", третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Свої вимоги мотивував тим, що розпорядженням голови Хорольської РДА від 18 липня 2008 року №247 ОСОБА_1 , отримав у власність земельну ділянку площею2,798 га у межах згідно планом . Земельна ділянка розташована на території Петракївської сільської ради Хорольського району Полтавської області №503.

16 вересня 2009 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

22 вересня 2009 року було укладено договір оренди між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Відродження» терміном 10 років.

Договір зареєстровано у Хорольському РВ Полтавської області РІ Центру ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 23 липня 2010 року № 87.

Позивач вказує, що даний договір він не підписував тому просить суд, визнати неукладеним договір оренди земельної ділянки від 22 вересня 2009 року між ним та відповідачем, скасувати державну реєстрацію та зобов'язати ПАТ «Відродження» повернути земельну ділянку його власнику.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є висновок експерта про те, що підпис у спірному договорі виконано не позивачем.

Представник відповідача позов не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях проти позову.

Представник третьої особи в судове засідання, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, але на адресу суду направив клопотання про розгляд справи у відсутність представника.

Суд, врахувавши позицію сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивачем у позовній заяві та поясненнях суду не зазначено в чому саме полягає порушення його прав як орендодавця оспорюваним договором.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3.09.2008 року).

Судом встановлено, що розпорядженням голови Хорольської РДА від 18 липня 2008 року №247 ОСОБА_1 , отримав у власність земельну ділянку площею 2,798 га у межах згідно планом . Земельна ділянка розташована на території Петракївської сільської ради Хорольського району Полтавської області №503.

16 вересня 2009 року ОСОБА_1 отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

22 вересня 2009 року було укладено договір оренди між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Відродження» терміном 10 років.

Договір зареєстровано у Хорольському РВ Полтавської області РІ Центру ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 23 липня 2010 року № 87.

Відповідно до висновку експертизи № 12817 від 12.02.2016 року проведеної ХНДІСЕ ім. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 22.09.2009 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Відродження», на зворотній стороні третього аркуша, в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1.

Позивач вважає, що в момент вчинення правочину мало місце порушення прав щодо свободи договору, необхідності згоди обох сторін при його укладанні, відсутності волевиявлення позивача відносно розпорядження земельною ділянкою, яка належать йому на праві приватної власності, тому просив суд визнати договір неукладеним.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень викладених у інформаційному листі ВССУ встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи не укладення - не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Позивач та його представник в ході судового розгляду неодноразово змінювали позовні вимоги, в останній заяві представник позивача просив визнати спірний договір неукладеним. В судовому засіданні позивач та представник змінені позовні вимоги підтримали повністю.

У відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущенням.

З матеріалів даної справи та пояснень учасників процесу вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, тобто вважається укладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст. 125 ЗК України є укладеним із моменту його державної реєстрації.

Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

З роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що в задоволенні вимоги про визнання договору таким , що не є укладеним судам слід відмовляти, оскільки такий спосіб захисту не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено сторонами в засіданні суду , що підписи у оспорюваних договорах оренди земельних ділянок від імені ОСОБА_1 було здійснено його дружиною, умови договору оренди земельної ділянки виконувались, тобто з 2009 по 2015 роки позивач отримував орендну плату за землю від відповідача, що свідчить про обізнаність позивача про укладення спірного договору, заяв стосовно розірвання договору оренди земельної ділянки від орендодавця до орендара не надходило, вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки в цей час до суду не заявлялось, заперечень щодо невиконання останнім вказаного договору, також, не було.

Крім того, сторонами не оспорюється той факт, що існує інший договір оренди землі на цю саму ділянку, розміром 2,79 га., укладений на термін 10 років, який зареєстрований у Державному реєстрі земель Петракіївської сільської ради за № 43 від 27 серпня 2008 року, тому підстав для повернення земельної ділянки позивачу немає.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,130,174,209,213,214,215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ " Відродження", третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про розірвання договору оренди земельної ділянки,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: