АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/704/14-ц Номер провадження 22-ц/786/610/16Головуючий у 1-й інстанції Савинський Г. Б. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М. суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі Діхтяр Т.В.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його від імені Банку будь-якій особі покупцеві. Також просило виселити ОСОБА_3 з домоволодіння, що є предметом іпотеки та розташоване за адресою: м. Червонозаводське, Лохвицького району, Полтавської області, вулиця Перша Набережна, 2/4.

У грудні 2014 року позивач змінив предмет позову, та просив для задоволення вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" Філії Полтавське РУ АТ "Банк "Фінанси та Кредит" по погашенню заборгованості за кредитним договором в сумі 1 036 149 грн. 11 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м.Червонозаводське, Лохвицького району, Полтавської області, вул. Перша Набережна, буд. 2/4, власником якого є ОСОБА_3

Визнати за ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за вищевказаною адресою за вартістю, визначеною відповідно до оцінки незалежного субєкта оціночної діяльності на момент державної реєстрації права власності АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до закону.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року, до участі у справі в якості третьої особи залучено дружину ОСОБА_3 ОСОБА_5 / а. с. 171/.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване ним судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3М про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 12 вересня 2008 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" /правонаступник ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"/ та ОСОБА_4 /третя особа у справі/, укладено кредитний договір №162-ЛХ, за яким останній отримав кредит в сумі 22 000,00 доларів США строком користування до 11 вересня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, та пені з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення у випадках порушення позичальником строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою

Грошові вимоги банку до позичальника по кредитному договору складають 1 036 149 грн. 11 коп., з яких:

- сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 14 177,28 доларів США, що складає по курсу НБУ 8,708 дол. США на 10 лютого 2014 року 123 455 грн. 75 коп.;

- сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 7 822,72 доларів США, що складає по курсу НБУ 8,708 дол. США на 10 лютого 2014 року 68 120 грн. 25 коп.;

- сума строкової заборгованості по відсотках 350,77 доларів США, що складає по курсу НБУ 8,708 дол. США на 10 лютого 2014 року 3 054 грн. 50 коп.,

- сума простроченої заборгованості по відсотках 16 546,45 доларів США, що складає по курсу НБУ 8,708 дол. США на 10 лютого 2014 року 144 086 грн. 49 коп.,

- сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 160 грн. 05 коп.,

- сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 10 243 грн. 20 коп.,

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії 687 028 грн. 87 коп.

Також судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 12 вересня 2008 року ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено з ОСОБА_3 іпотечний договір №162-ЛХ, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в м. Червонозаводське, по вул. Перша Набережна, № 2/4.

Згідно п.1 іпотечного договору предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №162-ЛХ від 12 вересня 2008 року, укладеного Банком з ОСОБА_6 на суму 22 000 доларів США, строком до 11 вересня 2023 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, згідно основного зобов"язання, неустойки за цим договором або за основним зобов"язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за основним зобов"язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Пунктом 8.4.8 визначено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зововязання, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

У звязку з невиконанням позичальником /іпотекодавцем/ своїх зобовязань за даним кредитним договором, на виконання вимог ст. 35 Закону України Про іпотеку банком було направлено позичальнику вимогу про усунення порушення умов договору.

Зазначена вимога отримана ОСОБА_3 07 лютого 2014 року, проте на час вирішення даного спору не задоволена /а.с. 36-38/.

Згідно ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами статей 629, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", суд першої інстанції, виходив з того, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань позичальника або майнового поручителя за споживчи-ми кредитами в іноземній валюті.

Проте з таким висновком районного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи з положень ст. 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року у справі №6-483цс15, який згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Разом з тим, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Звідси, помилковим є висновок суду про те, що з набуттям чинності вище-вказаного Закону неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

В той же час, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки обґрунтованості позовних вимог, не зясував наявності правових підстав для задоволення позову.

Так, в ході судового розгляду даного спору встановлено, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в м. Червонозаводське по вул. Перша Набережна, №2/4 є спільною власністю подружжя.

Відповідно до рішення Лохвицького районного суду від 22 червня 2015 року, яке жодною зі сторін не оскаржено та набрало законної сили, проведено поділ вказаного будинку, який був придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період шлюбу. За вказаним судовим рішенням право власності на 2/3 частини вказаного будинковолодіння визнано за ОСОБА_5, та на 1/3 частину за ОСОБА_7 /а. с. 198/.

Разом з тим, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не заявлено позовних вимог до ОСОБА_5, також вона не була залучена судом першої інстанції до участі у справі в статусі відповідача. В свою чергу суд апеляційної інстанції не наділений такими процесуальними повноваженнями.

Між тим, відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, вищевказані позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3, за яким на час вирішення даного спору за рішенням суду визнано право власності лише на 1/3 частину домоволодіння, що є предметом іпотеки, задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню відповідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: