Справа № 433/912/16-ц
Провадження № 22ц/782/722/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, жовтня місяця, 12-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Назарової М.В., Дронської І.О., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

встановила:

У травні 2016 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Луганської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Луганськ, у віці 74 років, померла його мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій на праві власності на момент смерті належала квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та надав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12.07.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив визначений законодавцем строк для прийняття спадщини, однак питання про поновлення такого строку позивачем постановлено не було, не було надано до суду доказів про те, що вказана квартира належала на підставі права власності саме ОСОБА_2, не визначено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 Крім того суд першої інстанції зауважив про те, що за своїм організаційно - правовим статусом судові органи не можуть здійснювати функції нотаріальної контори. При цьому суд першої інстанції вказав на те, що у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса, вчинена у встановленому законом порядку, про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з чим викладені у позові обставини, за яких позивач не може оформити спадщину у нотаріальному порядку, не підтверджуються належними на те доказами.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, із порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи та змісту наявних у справі доказів.

Так, як вбачається з матеріалів справи позивач є рідним сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 від 16.06.1974 року (а.с.10), ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, це підтверджується ордером № 018428 серії 01, виданим виконавчим комітетом Луганської ради депутатів трудящих міста Луганська 24.03.1972 року (а.с. 12,14), довідкою будинкоуправління № 12 ЖБК від 12.05.1992 року № 579 (а.с. 15), реєстраційним посвідченням Луганського БТІ щодо здійснення запису в реєстрову книгу № 284 за реєстровим № 48432 від 22.06.1992 року про належність квартири на праві особистої власності спадкодавцю. На момент відкриття спадщини обидва вони були зареєстровані за однаковою адресою, а саме: АДРЕСА_1, що підтверджується домовою книгою, відповідними записами у паспортах громадянина України, а також довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.07.2015 року № 339 (а.с. 22). З наданих суду довідок про взяття на облік осіб, що переміщені з тимчасово окупованої території вбачається, що і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були спільно зареєстровані за однією адресою і з 12 грудня 2014 року. Звернувся ОСОБА_1 до нотаріальної контори у межах шестимісячного строку, а отже за таких обставин висновки суду першої інстанції про пропуск строку на вступ у спадок, відсутність доказів про належність спірної квартири на праві власності ОСОБА_2 вій суперечать фактичним обставин справи.

Щодо доводів суду про те, що відсутність постанови нотаріуса унеможливлює звернення до суду - то вони не заслуговують на увагу, адже не враховують фактичного змісту відповіді, що була надана позивачеві державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори та з якої вбачається, що він своєчасно звернувся до нотаріуса за оформленням спадку, за його зверненням було заведено спадкову справу, проте нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право власності на спадщину через те, що відсутні відомості щодо спадщини у реєстрі прав власності на нерухоме майно. Отже, за таких обставин саме у судовому порядку слід було розглядати питання щодо спадщини.

Статтею 57 ЦПК України є встановлено, що доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58, 59 ЦПК вказують нам на те, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 зазначеного кодексу, він не заявив відмову від неї. В обґрунтування свого позову про фактичне проживання та реєстрацію за однаковою адресою ОСОБА_2 та ОСОБА_1, позивачем до суду першої інстанції були надані домова книга, копії паспортів громадян України з відповідними записами, довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.07.2016 року (а.с.18-20, 6, 21-22). Право приватної власності спадкодавця, ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується ордером № 018428 серії 01, виданим виконавчим комітетом Луганської міської ради депутатів трудящих міста Луганська 24.03.1772 року (а.с.12), довідкою Будинкоуправління № 12 ЖБК від 12.05.1992 року № 579 (а.с.15) та реєстраційним посвідченням Луганського БТІ щодо здійснення запису в реєстрову книгу № 284 за реєстровим № 48432 від 22.06.1992 року (а.с.16-17). Згідно відповіді шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори МЮУ, видати Свідоцтво про право власності на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 після смерті померлої ОСОБА_2 немає можливості у зв'язку з тим, що в спадковій справі відсутня інформаційна довідка бюро технічної інвентаризації м. Луганська щодо підтвердження прав власності за гр. ОСОБА_2 на вищевказану квартиру (а.с.23).

Згідно з п. 23 постанови Пленуму верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "про судову практику у справах про спадкування" визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Статтею 10 ЦПК є визначено, що суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню їхніх прав - проте суд першої інстанції не зробив запиту до нотаріальної контори, не отримав відомостей з реєстрів, тоді як з цієї інформації, що була витребувана судом апеляційної інстанції вбачається, що у Спадковому реєстрі є відсутніми заповіти чи спадкові договори від імені ОСОБА_2, та що спадкова справа була заведена за зверненням саме ОСОБА_1., інші особи щодо спадщини не звертались (а.с. 75-76).

Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, адже відповідно до правил ст. 309 ЦПК неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 315-316 ЦПК України , колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 липня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганську, право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю на момент смерті - квартиру АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: М.В. Назарова

І.О. Дронська