У Х В А Л А

23 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києві від 12 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на користь позивача на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 104,3 кв. м., житловою - 54,8 кв. м., що належить на праві приватної власності: ј частини - ОСОБА_7; ѕ частини - ОСОБА_5 шляхом визнання права власності на зазначене майно за публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна.

В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Центральне регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" по кредитному договору від 9 липня 2007 року № 11-07-Ип/39 в розмірі 5 588 783 грн 94 коп., і включає в себе: 125 158 доларів США 55 центів, що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 1 000 392 грн 29 коп. - строкової заборгованості по основній сумі кредиту; 65 785 доларів США 94 центи, що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 525 827 грн 02 коп. - простроченої заборгованості по основному боргу; 1 697 доларів США 28 центів, що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 13 566 грн 36 коп. - простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 156 963 долари США 13 центів, що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 1 254 606 грн 30 коп. - строкової заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 2 794 391 грн 97 коп. - по пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на весь час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року в частині задоволених позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Центральне регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про виселення з квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року в частині зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" змінено, виключено з резолютивної частини рішення абзац дев'ятий, доповнено резолютивну частину рішення наступним абзацем: рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 128 Цивільного кодексу Української РСР.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Вищого господарського суду України від 31 січня та 5 квітня 2012 року.

Крім того, у клопотанні, що міститься в заяві, ОСОБА_4 просить поновити процесуальний строк подання заяви про перегляд судових рішень, посилаючись на те, що копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року була надіслана її представникові лише 27 січня 2016 року.

З огляду на поважність причин пропуску процесуального строку, зокрема підтвердження належними доказами факту відправлення судом касаційної інстанції заявниці оскаржуваної ухвали суду касаційної інстанції 27 січня 2016 року, клопотання ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку подання заяви про перегляд судових рішень підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу України судом ухвалено виселити відповідачів із квартири, що є предметом іпотеки та на яку звернуто стягнення. На підставі положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", статті 5 Закону України "Про іпотеку", з огляду на наявність правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачам майно, ураховуючи, що житлове майно використовується відповідачами для постійного проживання, відсутність у них іншого житла, судом зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині виселення відповідачів зі спірної квартири та відмовляючи в задоволенні позову в указаній частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 39, статті 40 Закону України "Про іпотеку", статті 109 Житлового кодексу Української РСР особам, яких виселяють з жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається у разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Оскільки в іпотеку передано квартиру, що була придбана ОСОБА_6 не за рахунок отриманих кредитних коштів, відсутні підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлений вказаним законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Залишаючи рішення суду апеляційної інстанції без змін, суд касаційної інстанції виходив із наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором, що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє банк права на отримання суми боргу шляхом звернення стягнення на квартиру, передану боржником в іпотеку. Оскільки до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перейшло право власності на спірну квартиру й іпотека для них є дійсною, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року, відповідачі набули статусу іпотекодавців, мають усі права та обов'язки за договором іпотеки, банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки - спірної квартири, що є підставою для звернення стягнення на неї, як передбачено законом і договором.

Постановою Вищого господарського суду України від 31 січня 2012 року, що надана заявницею для порівняння, залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано частково рішення суду першої інстанції та визнано за позивачем право власності на будівлю спортивно-оздоровчого комплексу з тих підстав, що спірне нерухоме майно перейшло до позивача за наслідками виконання у липні 2003 року мирової угоди, а тому до правовідносин з приводу цього майна повинні застосовуватися положення законодавства, що діяло на час їх виникнення, тобто ЦК Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року, частиною першою статті 128 якого передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На той час виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалося з моментом його державної реєстрації (як це передбачено діючим законодавством), а діюче на час виконання мирової угоди законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації прав. З огляду на вказане позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання права власності судом в порядку ст. 392 ЦК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 5 квітня 2012 року, що надана заявницею для порівняння, залишені без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про визнання договору недійсним з тих підстав, що відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом визнаються державою. Відповідно до цього закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника володільця нерухомого майна. Враховуючи те, що на момент укладання оспорюваного договору відповідач 2 не був власником предмета іпотеки, суди обґрунтовано дійшли висновку, про те, що зміст оспорюваного договору суперечить законодавству.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києві від 12 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Я.М. Романюк