АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2336/16 Головуючий 1 інст. - Довготько Т.М.
Справа № 643/9119/14-ц Доповідач - Бурлака І. В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» травня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року по справі за позовом Кредитної спілки «Фінансова підтримка» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Кредитна спілка «Фінансова підтримка» звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 29 березня 2012 року між Кредитною спілкою «Фінансова підтримка» та ОСОБА_1. укладено кредитний договір № 494К, згідно якого кредитна спілка надала ОСОБА_1 кредит у розмірі 155720,00 грн. на строк до 28 березня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 18,9 % за користування ним та кредитні кошти перераховані на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Містраль Авто» в рахунок часткової сплати за автомобіль PEUGEOT 308.

Відповідно до умов кредитного договору та додаткового договору № 1 до кредитного договору, укладеного 29 березня 2012 року між кредитною спілкою та ОСОБА_1. проценти сплачуються з першого по десяте число місяця наступного за розрахунковим.

Зазначила, що кредитний договір забезпечено договором застави транспортного засобу, автомобіля марки Peugeot, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності та договором поруки № 494/П від 29 березня 2012 року укладений між Кредитною спілкою «Фінансова підтримка» та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань по кредитному договору та додатковому договору № 1 в повному обсязі, а саме повернення кредиту у сумі та строки передбачені кредитним договором, сплату відсотків за користування кредитом тощо та відповідати перед кредитором як солідарні боржники.

Станом на 30 квітня 2014 року ОСОБА_1. повернуто 26427, 30 грн. кредиту, залишок склав 129292, 70 грн.

Вказала, що позичальник починаючи з 10 квітня 2014 року не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року її заборгованість складає 144108,21 грн., а саме: сума неповернутого кредиту 129292,70 грн., нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами 14815,51 грн.

Зазначила, що 08 травня 2014 року на адресу відповідачів направлені вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Фінансова підтримка» заборгованість за кредитним договором № 494К від 29 березня 2012 року та договором поруки № 494/П від 29 березня 2012 року в сумі 144108,21 грн. та судовий збір в сумі 1441,08 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року позовні вимоги Кредитної спілки «Фінансова підтримка» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Фінансова підтримка» заборгованість за кредитним договором № 494К від 29 березня 2012 року в сумі 144108,21 грн., стягнуто з ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Фінансова підтримка» з кожного окремо сплачений судовий збір у сумі по 720,54 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення - скасувати і у задоволенні позову відмовити. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивачем не надано додатковий договір № 3 до кредитного договору, який фактично збільшує обсяг відповідальності поручителя; позивачем не надано її заяву про реструктуризацію боргу від 22 жовтня 2012 року, на підставі якої і було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, заочне рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Стягуючи з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 березня 2012 року між Кредитною спілкою «Фінансова підтримка» та членом кредитної спілки ОСОБА_1. укладено кредитний договір № 494К, згідно якого кредитна спілка надала ОСОБА_1 кредит у розмірі 155720,00 грн. на строк до 28 березня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 18,9 % для придбання транспортного засобу. Кредитні кошти перераховані на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Містраль Авто» в рахунок часткової сплати за автомобіль PEUGEOT 308.

Між кредитором та боржником 29 березня 2012 року та 31 жовтня 2013 року укладено відповідно два додаткових договори, які стосувалися графіку розрахунків та не змінили ані процентну ставку, ані строк виконання основного зобов'язання.

З метою забезпечення кредитного договору 29 березня 2012 року між кредитною спілкою та членом кредитної спілки ОСОБА_1. укладено договір застави транспортного засобу, а саме автомобіль марки PEUGEOT, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності та договір поруки № 494/П між кредитною спілкою та ОСОБА_2

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, згідно яких у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із пунктів 1.1., 2.1. договору поруки № 494/П вбачається, що поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно з боржником відповідати за виконання боржником в повному обсязі всіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 494 К від 29 березня 2012 року та додаткового договору № 1 до кредитного договору № 494 К від 29 березня 2012 року. Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання боржником зобов'язань, вказаних у пункті 1.1. договору, а саме: повернення кредиту у сумі та у строки, передбачені кредитним договором; сплату відсотків за користування кредитом; сплату неустойки в разі несвоєчасної сплати процентів та повернення основної суми боргу, сплату збитків кредитодавця в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, а також відшкодування судових витрат щодо стягнення боргу та інших збитків кредитодавця, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань.

Із розрахунку вбачається, що з 10 квітня 2014 року ОСОБА_1 припинила сплачувати кредитні кошти, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року її заборгованість склала 144108,21 грн., а саме: сума неповернутого кредиту - 129292,70 грн., нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами - 14815,51 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що заборгованість за кредитним договором не погашено.

В суді апеляційної інстанції сторони підтвердили, що заборгованість за кредитним договором не погашено.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашено, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як солідарних боржників, необхідно стягнути заборгованість в розмірі 144108,21 грн.

Доводи представника ОСОБА_1 щодо того, що додатковий договір № 3 та заява ОСОБА_1 про реструктуризацію боргу збільшили обсяг відповідальності, тому в задоволенні позову необхідно відмовити, судовою колегією не приймаються.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи позов стосувався стягнення заборгованості за кредитним договором. Будь - яких позовних вимог щодо припинення договору поруки не заявлено. Оскільки такі вимоги не були заявлені в суді першої інстанції, вони не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Посилання представника ОСОБА_1. на те, що кредитна спілка не мала права надавати кредит ОСОБА_1., оскільки вона не є членом кредитної спілки, а кредитна спілка не мала ліцензії, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію від 03 грудня 2004 року кредитна спілка є фінансовою установою.

Відповідно до пункту 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 02 грудня 2003 року № 146 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за № 1225/8546 діяльність кредитної спілки з надання фінінсових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує ліцензії. За рахунок залучених коштів кредитна спілка кредитів не надає.

За особистою заявою ОСОБА_1. з 29 березня 2012 року вона є членом кредитної спілки та сплатила 5,00 грн. обов'язкового вступного внеску та 5,00 грн. обов'язкового пайового внеску, тому мала право на отримання фінансового кредиту.

Виходячи з вимог закону і обставин справи судова колегія вважає висновок суду обгрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким надана належна оцінка, та правильно встановив юридичну природу правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права не грунтуються на матеріалах справи і висновків суду не спростовують, а оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1. ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії