Справа № 300/135/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.,

при секретарі Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина-1030» на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина-1030» третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача реєстраційна служба Воловецького РУЮ про повернення безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 у лютому 2015 р. звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області із вищезгаданим позовом. Позов мотивував тим, що ним, як фізичною особою та одним із засновників ТзОВ „Верховина-1030" за період 2006-2008 років декількома платежами було перераховано на користь ТзОВ „Верховина-1030" 391 500 грн. для поповнення статутного фонду товариства. Однак, учасниками товариства належним чином не оформлено збільшення розміру статутного фонду та перерозподіл часток між учасниками товариства відповідно до внесених коштів. Відповідно, позивач вважає, що оскільки його частка в статному фонді залишилася незмінною, перераховані ним кошти не збільшили обсяг його прав засновника та учасника товариства і не увійшли до статутного фонду, та з огляду на те, що на його вимоги кошти товариством не повернуто, внесена сума коштів підлягає до стягнення примусово, як безпідставно перераховані кошти в розмірі 391 500 грн., а також інфляційні втрати та відсотки річних на загальну суму 451 436.93 гривень, а всього просив стягнути 934 224,22 та вирішити питання про судовий збір.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, стверджували, що кошти до статутного фонду ОСОБА_1 вносив за власним бажанням, тому вони не можуть вважатися безпідставно набутими ТзОВ "Верховина-1030". Крім того ОСОБА_2 як засновник товариства частка якого визначена 98 відсотків, ствердив, що між ним та ОСОБА_1 також засновником товариства частка якого визначена 2% була усна домовленість про внесення додаткових коштів ОСОБА_3 замість нього за рахунок його коштів по мірі потреби в діяльності товариства, на що надав такому відповідні повноваження визначенні у нотаріально посвідченому дорученні. Однак, ОСОБА_1 вносив дані кошти через банківську установу від свого імені. Просив в задоволенні позову відмовити. Крім того товариство в своїх письмових запереченнях просило (т.1 а.с.77-80) застосувати до даних правовідносин позовну давністю, оскільки на думку відповідача, позивач звернувся до суду за захистом свого права зі спливом трьохрічного строку позовної давності. Крім того подали окрему письмову заяву про застосування позовної давності до даних правовідносин (т.1 а.с.99).

Рішенням Воловецького районного суду від 13 травня 2015 року позов ОСОБА_1, задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верховина-1030" на користь ОСОБА_1 391 500 (триста дев'яносто одну тисячу п'ятсот) гривень безпідставно внесених коштів, в задоволенні решти позовних вимог відмолено, вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову із за пропуску позивачем строку позовної давності.

3 лютого 2016 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2015 року скасоване, а справа передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

У апеляційній скарзі представник ТзОВ „Верховина-1030" ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції в частині, щодо задоволення позовних вимог про стягнення 391 500 гривень як безпідставно внесених коштів, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В скарзі зазначають, що суд дійшов помилкового висновку, про зарахування оспорюваних коштів як без достатньої правової підстави, та невірно застосував інститут набуття, збереження майна без достатньої правової допомоги до спірних правовідносин.

Рішення суду в частині відмови в позовних вимогах ОСОБА_1 щодо стягнення інфляційних втрати та відсотків річних на загальну суму 451 436.93 гривень, ніким не оскаржено та не є предметом даного апеляційного розгляду відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1, як фізичною особою,понад частку, встановлену рішенням зборів учасників, оформлених протоколом зборів учасників ТОВ «Верховина-1030» № 1 від 10.02.2006 року, декількома платежами, було перераховано на користь ТзОВ „Верховина-1030" 391 500 гривень з метою збільшення розміру статутного фонду товариства.

Однак, учасниками товариства належним чином не було оформлено збільшення розміру статутного фонду та перерозподіл часток між учасниками товариства відповідно до внесених коштів.

Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Верховина-1030» в тому числі і 391 500 гривень перерахованих понад частку, встановлену рішенням зборів учасників.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині повернення безпідставно набутого майна, виходив із того, що судовими рішеннями господарських судів, які набрали законної сили, встановлено, що дані правовідносин не є корпоративними і у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави сплачувати свій внесок у більшому розмірі, ніж той, що передбачений статутом. А оскільки, ним здійснено внесення коштів на рахунок ТОВ «Верховина-1030» на поповнення статутного фонду, то вказані кошти на загальну суму 391 500 грн є майном, яке товариство набуло без достатньої правової підстави.

Даний висновок суду першої інстанції,який став підставою для задоволення позовних є обґрунтованим та підтверджується матеріалами.

Зважачи не неведене не можна брати до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст.338 ЦПК висновки і мотиви, з яких касаційним судом скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, яким було відмовлено у задоволенні позову із за спливу строку позовної даності, касаційний суд дійшов висновку, що в даному випадку повинні враховуватись положення ст. 530 ЦК України, а перебіг строку прострочення сплати відповідачем спірної суми має відраховуватися з моменту пред'явленняпретензії стосовно цієї вимоги, та що обставини встановленіухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2014 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2014 року, якими зокрема і було встановлено, що зобов`язання, які виникли внаслідок перерахування вищевказаних грошових коштів не пов`язані з корпоративними відносинами, а мають цивільно-правовий характер мають істотне значення для встановлення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги щодо спливу строку позовної давності не можна брати до уваги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, зазначених у оскарженому рішенні, не спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина-1030» відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді