У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участі: представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Каракоця О.Р.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 08 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості, в подальшому кредитний ліміт змінювався. Проте відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконала, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість у розмірі 26 749 грн 56 коп. На його думку, від цієї суми заборгованості необхідно відняти суму у розмірі 17 759 грн 02 коп., яка була стягнута за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на свою користь заборгованість у розмірі 9 940 грн 07 коп., яка складається із 8 990 грн 54 коп. боргу, 500 грн штрафу (фіксована частина) і 449 грн 53 коп. штрафу (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 9 940 грн 07 коп. заборгованості. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_8. від 08 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року № 153/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8., у результаті чого 22 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ситнік О.М.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач у порушення умов кредитного договору свої грошові зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим у неї станом на 31 грудня 2014 року виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 08 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2008 року у розмірі 17 759 грн 02 коп., з яких 6 813 грн 25 коп. - заборгованість за кредитом (а. с. 6).

Таким чином, преюдиційним рішенням суду встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору від 08 квітня 2008 року та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 7 тис. грн.

Проте, суди, задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_7 суми заборгованості у розмірі 9 940 грн 07 коп., не звернули уваги, що позивачем заборгованість визначена за період з 08 квітня 2008 року по 31 грудня 2014 року, хоча заборгованість за кредитом стягнута за період з 08 квітня 2008 року по 30 липня 2011 року відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року, тому суди попередніх інстанцій не врахували обов'язок позивача надати докази, що за вказаним кредитним договором заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 990 грн 54 коп. виникла після 11 жовтня 2011 року, та, відповідно, розрахувати відсотки на вказаний розмір кредиту

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, на порушення вимог ст. ст. 212−214, 315 ЦПК України суди на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог, не врахували те, що преюдиційним рішенням стягнуто борг за кредитом у розмірі 6 813 рн 25 коп., відтак не перевірили, на якій правовій підставі позивач заявив позовну вимогу про стягнення суми боргу за тілом кредиту у розмірі 8 990 грн 54 коп.

Також суди не встановили строк дії кредитної картки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка; не перевірили чи було виконане рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року.

Крім того, судами залишено поза увагою те, що відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік