Провадження № 22-ц/779/1006/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Беркій О.Ю., Горблянського Я.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року з позовом до суду звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 21593, 42 гривень за кредитним договором від 28 серпня 2008 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідач порушив Умови та правила надання банківських послуг, зобов'язання не виконав, а тому станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у сумі 40856, 25 гривень, що складається з наступного: 9991 гривень - заборгованість за кредитом; 22651, 76 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 8213, 49 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 20 767, 28 гривень, яка була задоволена судовим рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2011 року; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1004, 45 гривень - штраф (процентна складова).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Звернувшись до суду 04 жовтня 2015 року Банк пропустив строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту в повному обсязі, але має право на отримання процентів та штрафних санкцій до повного фактичного виконання позичальником зобов'язань за договором. Кредитний договір між Банком та позичальником не припинив свою дію. Рішення суду ухвалено без з'ясування усіх обставин справи та не враховано правові висновки Верховного Суду України що регулюють дані правовідносини.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала,відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна заява подана до суду лише 02 листопада 2015 року, тобто за межами строку позовної давності, після рішення суду від 09 березня 2011 року про стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та Тариф банку, за умовами якого відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 10 000 гривень під 30 % річних. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (2 роки).

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг ,при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень +5% від суми позову.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у сумі 40856, 25 гривень, що складається з наступного: 9991 гривень - заборгованість за кредитом; 22651, 76 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 8213, 49 гривень - заборгованість за пенею та комісією, від цієї суми віднімається сума в розмірі 20 767, 28 гривень, яка була задоволена судовим рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2011 року; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1004, 45 гривень - штраф (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 до кредитного договору підв'язано дві кредитні картки: 213466 з терміном дії до вересня 2010 року, 1579 до вересня 2010 року (а.с. 50).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2011 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за договором в сумі 20 767, 28 гривень та судові витрати.

У поданій до суду першої інстанції 19 січня 2016 року заяві (а.с. 40) представником позивача підтверджено, що розрахунок заборгованості відповідачу рахується з 09 березня 2011 року.

Згідно заявлених позовних вимог від суми загальної заборгованість 40856,25 гривень віднято суму 20 767, 28 гривень, яка присуджена заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2011 року, тому різниця становить 20088, 97 гривень.

У поданій апеляційній скарзі представник підтверджує, що звертаючись до суду 04 жовтня 2015 року Банк пропустив строк позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі, але має право на повернення процентів та штрафних санкцій до повного фактичного виконання позичальником зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд першої інстанції правильно вважав відмовляючи в позові, що із позовною заявою про стягнення заборгованості, яка виникла вже після ухвалення судом рішення, позивач звернувся лише 07 жовтня 2015 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 письмово заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс 14, згідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що представником позивача пред'явлено позов поза межами встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, тому втратив можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді О.Ю. Беркій

Я.Д. Горблянський