Справа № 591/8468/15-ц
Провадження № 2/591/480/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрата на дитину, -

ВСТАНОВИВ

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач тривалий час проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій проживає разом нею та перебуває на її утриманні. В даний час вона перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років, оскільки син хворіє та потребує постійної лікування та догляду. У звязку з хворою сина вона постійно несе додаткові витрати на утримання сина, що повязані з придбанням ліків та необхідністю дотримання дитиною дієти. Відповідач отримуючи стабільно високі доходи у вигляді заробітної плати та орендних платежів ухиляється від надання коштів на утримання дитини та її утримання, а тому просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 40% заробітку відповідача та на своє утримання в розмірі ? частини заробітку відповідача. Також просить стягувати щомісячно з відповідача по 400 грн. додаткових витрат на дитину та вирішити питання по стягнення коштів на її (позивача) утримання за минулий час та провадити їх стягнення з 02.11.2014 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також пояснила, що до грудня 2015 року відповідач щомісячно сплачував їй аліменти в розмірі 2000-2200 грн.

Відповідач та його представник позов визнали частково, згоді на стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини доходу відповідача. В задоволенні позову в іншій частині просять відмовити. Відповідач також пояснив, що він з позивачем однією сімєю не проживав та спільного побуту не мав. Він є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 та до звернення позивача з даним позовом до суду постійно надавав позивачу кошти для утримання спільного сина. Пояснив, що працює та отримує систематичний дохід. Також пояснив, що квартиру він здавав у найм в 2015 році, але в даний час доходів від цього майна не має. Окрім заробітної плати, він отримує щорічно дохід у вигляді орендної плати за два земельні паї. При визначенні розміру аліментів просить врахувати, що він має на утриманні непрацездатну матір.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач та позивач проживали однією сімєю та мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7), поясненнями свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні та наявними у справі фотокартками.

Неповнолітня дитина мешкає разом з матірю та перебуває на її утриманні, дана обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалася.

Також встановлено, що син сторін хворіє на атопічний дерматит період нестійкої клінічної ремісії та астено-вегетативний синдром (а.с. 204-205) та згідно довідок Сумської міської дитячої клінічної лікарні потребує у домашньому догляді. Останній раз (а.с. 120) така довідка видана позивачу на строк до 03.05.2017 року.

В даний час відповідач не працює у звязку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, що потребує домашнього догляду (а.с. 121)

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач не має права на отримання від нього аліментів до досягнення дитиною шести років з огляду на наступне.

Так, ст. 91 СК України передбачає право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, зокрема, згідно ч. 2 вказаної норми закону, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до наданої суду копії медичної документації КУ «Сумська міська дитяча клінічна лікарня ОСОБА_6» ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку у звязку з захворюваннями атопічний дерматит період нестійкої клінічної ремісії, астено-вегетативний синдром. Вищеперераховані діагнози вказують на вади фізичного розвитку дитини, про що, зокрема, свідчить те, що позивачу 20.04.2015 року та 06.04.2016 року були видані довідки про потребу дитини (ОСОБА_4) у домашньому догляді. (а.с. 10, 121).

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. ч. 1-3 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач, всупереч вказаним вимогам процесуального закону, не надав суду переконливих, належних та допустимих доказів своїм доводам про те, що він взагалі не в змозі виплачувати аліменти на утримання матері неповнолітньої дитини, яка має вади фізичного або психічного розвитку.

Посилання відповідача на те, що він має на утриманні непрацездатну матір,не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_7 (матір відповідача) отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 2247,22 грн. та даний розмір перевищує визначений законом прожитковий мінімум для даної категорії осіб.

При цьому суд враховує, що відповідач має молодий вік, не має інших утриманців, окрім сина, працю та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати та орендної плати за земельні паї. Позивач у звязку з необхідністю здійснення догляду за дитиною не працює, а відтак позивач має право на отримання матеріальної допомоги від батька дитини, яку останній, на думку суду, має можливість надавати.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню суд враховує майновий стан відповідача, який офіційно працює та не має інших утриманців, а також те, що обовязок з утримання дитини має нести не лише відповідач, а й мати дитини.

Як вбачається з довідки про доходи відповідача вбачається, що за період з червня 2015 року по листопада 2015 року він отримав дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 50231,28 грн., з яких у вигляді податків було утримано 7263,44 грн. З довідки ДПІ у м. Сумах (а.с. 140-141) вбачається, що окрім заробітної плати позивач у 2015 році отримував дохід від здачі майна в оренду.

Виходячи з наведених вище обставин та норм закону, суд вважає необхідним стягувати з дня предявлення позову до суду з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини доходу відповідача, а на утримання позивача до досягнення дитиною шести років в розмірі 1/10 частини доходу відповідача. Оскільки такий розмір аліментів буде враховувати інтереси дитини та позивача та не буде порушувати права відповідача, який добровільно матеріальної допомоги в належному розмірі не надає, хоча має можливість і повинен її надавати, враховуючи його фізичні можливості, молодий вік та спроможність працювати.

Підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача за минулий час у суду не має, оскільки за положеннями ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Будь-яких доказів щодо наявності підстав визначених ч. 2 ст. 79 СК України для присудження аліментів за минулий час позивачем суду не надано. Посилання позивача на наявність договору (а.с. 57-60) не заслуговує на увагу, оскільки договір про надання утримання підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 78 СК України), однак дана вимога закону сторонами дотримана не була.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Витрати позивача на придбання ліків не мали постійного характеру, а були понесені одноразово. Вимоги про стягнення коштів на додаткові щомісячні витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, мали бути обґрунтовані позивачем відповідним розрахунком та обґрунтуванням їх необхідності, однак таких доказів позивач суду не надала.

При цьому, як вбачається з наданих відповідачем копій чеків (а.с. 82 -86) у продовж 2015 року останній систематично сплачував позивачу кошти для проведення лікування сина. А з розписки позивача (а.с. 93) вбачається, що відповідач відшкодував позивачу 50% понесених останньою витрат на придбання ліків для дитини.

За наведених обставин, відсутні правові підстави для стягнення щомісячних додаткових витрат на дитину з відповідача.

Враховуючи наведені вище обставини та норми закону, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача: стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову (10.12.2015 року); щомісячного стягнення від дня предявлення позову аліментів на утримання позивача в розмірі 1/10 частини заробітку відповідача до досягнення сином ОСОБА_3 шестирічного віку (02.11.2017 року). В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з 10.12.2015 року.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини заробітку щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 шестирічного віку, тобто до 03.05.2017 року, починаючи стягнення з 10.12.2015 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн..

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя