Справа №489/7189/15-ц 11.04.2016 11.04.2016 11.04.2016
Провадження №22-ц/784/907/16
Справа №№489/7189/15-ц
Провадження № 22ц/784/907/16 Суддя по 1 інстанції - Спінчевська Н.А.
Категорія - 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

11 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів - Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

- представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 03 березня 2016 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ленінський відділ ДВС Миколаївського міського управління юстиції, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про звернення стягнення на автомобіль шляхом передачі рухомого майна у власність,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 пред'явив до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач вказував, що 01 липня 2010 року між ним та відповідачем укладений договір позики за яким він надав у позику ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5500 дол. США до 01 липня 2015 року зі сплатою у той же строк 3% річних щомісячно за період фактичного користування позикою до дня її повернення.

Останній платіж процентів у сумі 165 дол. США було здійснено відповідачем у серпні 2014 року, після чого виконання зобов'язання боржником припинилося.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється виконувати зобов'язання за договором позики добровільно, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 01 липня 2010 року у сумі 65938 грн. 17 коп., з якої 57292 грн. 50 коп.. заборгованість з повернення позики, 8645 грн. 67 коп.. заборгованість з повернення процентів.

До початку розгляду справи по суті, позивач змінив предмет позову та посилаючись на те, що зобов'язання відповідача з договору позики було забезпечено заставою належного їй транспортного засобу - автомобіля марки Mitsubishi, модель Galant, на підставі розписки просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором позики від 01 липня 2010 року у сумі 65938 грн. 17 коп. передати йому право власності на вказаний транспортний засіб на підставі Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Ленінський ВДВС ММУЮ.

Ухвалою того ж суду від 09 лютого 2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено ПАТ «УкрСиббанк».

-2-

Відповідач не заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 03 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду не ґрунтується на нормах права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4Г про звернення стягнення на належний відповідачу автомобіль, суд першої інстанції вважав його необґрунтованим та виходив з того, що договір застави між сторонами, форма і зміст якого б відповідали вимогам закону відсутній, а розписка представлена лише на підтвердження укладання договору позики та його умов, та яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, не містить жодних умов договору застави.

Крім того, суд зазначив, що накладено арешт на все майно відповідача, яка є боржником у виконавчому провадженні з виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2014 року про солідарне стягнення з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору у сумі 721 688 грн. 27 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розписки (оригінал досліджено районним судом) підписаної обома сторонами, ОСОБА_3 отримала у позику від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5500 дол. США. в термін до 01 липня 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 3 процентів щомісячно. В розписці також зазначено, що у забезпечення повернення позики позичальниця передає належний їй на праві власності автомобіль марки Mitsubishi, модель Galant (а.с.4).

На виконання умов договору позики, відповідачем ОСОБА_3 було повернуто позивачу грошові кошти на загальну суму 4 650 дол. США, з яких 1 650 дол. США проценти (а.с. 5).

04 лютого 2015 року у межах процедури примусового виконання рішення суду та виконавчого провадження про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором 721 688 грн. 27 коп., державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ накладено арешт на все майно, що належить відповідачу, то оголошено заборону на його відчуження (а.с.28, 73).

12 червня 2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено приватне обтяження на підставі договору застави, б/н від 01 липня 2010 року про заборону відчуження (а.с. 23). 21 вересня 2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (а.с.30).

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

-3-

Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форми досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.ст. 546, 547, 572 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтями 589 та 590 ЦК України передбачено набуття заставодержателем права звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання у встановлений строк, забезпеченого заставою.

Відповідно до ч.1ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У відповідності до ст.584 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про заставу», у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

В силу ст.13 Закону договір застави повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, які регулюють питання застави, істотними умовами договору застави є предмет застави, детальний опис зобов'язання, яке забезпечується заставою, у тому числі розмір, строк дії, проценти, що саме з вимог кредитора забезпечується заставою, строк дії договору застави, випадки порушення основного зобов'язання при яких кредитор набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, спосіб задоволення вимог кредитора та звернення стягнення на предмет застави, шляхи задоволення у договірному порядку та інші умови, які сторони вважають за необхідне включити до договору застави.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у розписці сторін від 01 липня 2010 року, яка свідчить про укладення договору позики на суму 5 500 дол. США, відсутні умови передбачені законом для укладання договору застави.

Доводи представника позивача про те, що вищезазначена розписка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір застави на спірний автомобіль є необґрунтованими з наступних підстав. В розписці не йдеться про те за яких умов і яким чином позикодавець набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, в якому складі і розмірі задовольняються вимоги кредитора, не визначений і розмір основного зобов'язання.

-4-

Таким чином, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України в розписці від 01 липня 2010 року не має усіх істотних умов договору застави, тому не має підстав вважати, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов саме договору застави.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що розписка від 01 липня 2010 року сама по своїй природі не є правочином. Вона є документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, тобто за своєю природою є доказом, який може надаватися на підтвердження укладання договору позики, та не містить усіх істотних умов договору застави. Вирішуючи спір, суд оцінює докази по справі у їх сукупності і дає їм правову оцінку, а не визнає докази недійсними. Тому правових підстав вважати розписку про отримання коштів правочином - договором застави - у суду першої інстанції не було. Іншого сторонами не доведено.

Отже вирішуючи спір, суд першої інстанції оцінив докази по справі і дав їм належну правову оцінку, дійшов до обґрунтованого висновку, що договір застави між сторонами, форма і зміст якого б відповідали вимогам закону сторони не уклали. Тому вірно відмовив у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права - безпідставні.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 03 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова