__________________________________________________________________
Справа № 433/409/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Суського О.І.,

при секретарі - Яковлєвій В.А.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луганської обласної державної адміністрації про визнання права власності, -

В С Т А Н ОВ И В :

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивачу та його батькам належала квартира у АДРЕСА_1, у рівних долях, по 1/3 частині кожному. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_4. На даний час позивач не може оформити спадщину нотаріально після смерті своїх батьків, оскільки вказане вище спадкове майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначене спадкове майно.

Позивач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути вказану справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надав свої заперечення на позовні вимоги, згідно яких просить справу розглянути без участі представника.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані до суду докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.7).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1993 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира у АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру за № 41708165 від 06 жовтня 2015 року заповіти чи спадкові договори відсутні від імені померлої ОСОБА_4 (а.с.11).

При перевірці в Спадковому реєстрі спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкрита та не заведена (а.с. 10, 12, 13).

ОСОБА_2 звернувся 17 липня 2015 року із заявою про прийняття спадщини до Кремінської державної нотаріальної контори Луганської області (а.с.14).

Останнє місце реєстрації та проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_2 (а.с.15).

Позивачу було відмовлено у нотаріальному оформлені спадщини з причин відсутності реєстрації на спадкове майно (а.с. 18-19).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки це майно не зареєстроване у встановленому законом порядку на ім'я позивача та його батьків.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надав судам певні роз'яснення.

Так, абзацом другим пункту 37 цієї постанови встановлено, що потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Також, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з абзацом другим пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо, були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім цього, аналогічні роз'яснення містяться у пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначеному спорі у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України.

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житло.

Судом встановлено, що з боку облдержадміністрації відносно позивача не були вчинені будь-які дії, які порушують права, свободи чи інтереси позивача шляхом невизнання, оспорювання чи ставлення під сумнів права власності позивача на нерухоме майно, зазначене у позові.

Також, згідно із частиною третьою статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у позовній заяві не надав жодних доказів чи пояснень щодо порушення його прав з боку облдержадміністрації.

Крім цього, відповідно до статті 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об'єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» об'єктами управління державної власності визначено: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі -державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об'єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

У разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об'єкти спільної власності територіальних громад.

Нерухоме майно, зазначене у позові, не є об'єктом державної власності або спільної власності територіальних громад, та ніколи ним не було.

Згідно із наданою позивачем копією свідоцтва про право власності на житло, зазначене нерухоме майно передано позивачеві та його батькам у спільну власність Луганською міською Радою народних депутатів.

Отже, суд приходить до висновку, що облдержадміністрація є особою, яка не повинна відповідати за пред'явленим позовом, тобто є неналежним відповідачем.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловив позицію, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача, відповідно до статті 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Таким чином, з огляду на те, що позовні вимоги пред'явлені до особи, яка не має відповідати за позовом, враховуючи те, що позивачем у процесі розгляду даної цивільної справи не заявлялося клопотань про заміну неналежного відповідача на належного, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову та які пред'явлені до облдержадміністрації, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.. 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ст. 392 ЦК України, ст.3,10,11,33, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І.Суський