У Х В А Л А

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

ФаловськоїІ.М., Червинської М.Є.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Комсомольський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, витребування документів; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права на проживання та користування квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті їхнього батька - ОСОБА_7, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, вони успадкували квартиру АДРЕСА_1 та 01 липня 2014 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. У зазначеній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вселилися з дозволу померлого ОСОБА_7

Посилаючись на те, що право відповідачів на проживання у зазначеній квартирі припинилося зі смертю попереднього власника - ОСОБА_7, позивачі просили усунути їм перешкоди в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації обліку та виселення із неї відповідачів.

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що спірна квартира є його єдиним місцем проживання та був вселений як член сім'ї попереднього власника, тому просив визнати за ним право на проживання та користування квартирою.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 з цієї квартири. Зобов'язано Комсомольський районний відділ у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області зняти ОСОБА_5, ОСОБА_6 з реєстрації обліку у вказаній квартирі. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, діючого від імені ОСОБА_6, відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі вселилися до спірної квартири як члени сім'ї ОСОБА_7, проте після смерті останнього та переходу права власності на квартиру до його спадкоємців втратили право користування квартирою.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що виселення відповідачів зі спірної квартири є передчасним, оскільки питання щодо припинення прав відповідачів на користування цією квартирою позивачами не ставилося та судом не вирішувалося.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Спадкоємцями першої черги після його смерті є його дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які успадкували після його смерті квартиру АДРЕСА_1. 01 липня 2014 року вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилались на те, що у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вселилися з дозволу померлого ОСОБА_7, а після його смерті відмовилися звільнити житлове приміщення та створюють їм перешкоди у користуванні та розпорядженні цим житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про те, що передумовою для виселення осіб, зареєстрованих у квартирі, право власності на яку перейшло до нових власників, є визнання їх такими, що втратили прав користування житловим приміщенням, оскільки це право є похідним від права особи, до якої вони вселилися, і з переходом права власності на це приміщення до інших осіб, вони втрачають право користування ним автоматично.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи в частині вирішення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, витребування документів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська

М.Є.Червинська