Справа № 645/1914/16-ц
Провадження № 2/645/1503/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

секретаря судового засідання Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення завдатку, додаткової суми у розмірі завдатку, 3% річних та інфляційних витрат, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 30200 грн. завдатку за Договором про надання завдатку, укладеного між сторонами від 02.12.2014 року, 30200 грн. додаткової суми у розмірі завдатку, 2323,33 грн. 3 % та 29200,46 грн. інфляційних. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач не виконав умови договору завдатку від 02.12.2014 року, укладеного між сторонами з метою забезпечення укладення 12.12.2014 року договору купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,12 га, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, с/рада Русько-Тишківська, кадастровий номер НОМЕР_3, яка належала відповідачу на праві власності. Позивач наголосив, що за вказаним договором завдатку ним було сплачено відповідачеві суму завдатку у розмірі 30200 грн., проте 12.12.2014 року договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, вказана земельна ділянка так і не була передана у його власність з вини відповідача, та отримані грошові кошти (завдаток) відповідач йому не повернув.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився. 26.05.2016 року до суду надійшла заява, в якій ОСОБА_3 позовні вимоги у розмірі 91923,79 грн. визнав у повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі (вх. № ЕП-805).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

02.12.2014 року між ОСОБА_3 (Кредитор) та ОСОБА_1 (Боржник) укладений договір про надання завдатку з метою підтвердження укладення 12.12.2014 року договору купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,12 га, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с/рада Русько-Тишківська, кадастровий номер НОМЕР_3 (далі - земельна ділянка) за суму 181200 грн. та на забезпечення його виконання.

Згідно з пунктами 1.1., 3.1. договору, сторони дійшли згоди, що для забезпечення укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки Кредиторові Боржником, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання сплачується грошова сума (завдаток) у сумі 30200 грн. шляхом готівкової сплати. Вказана сума сплачена Кредитору в повному обсязі Боржником до моменту укладення дійсного договору.

Судовим розглядом встановлено, що 12.12.2014 року договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений не був, вказана земельна ділянка так і не була передана у власність позивача, що не заперечується з боку відповідача.

Відповідач, в свою чергу, отримані грошові кошти (завдаток) в сумі 30200,00 грн. позивачу не повернув.

Згідно з положеннями п. 5.2. договору, якщо порушення зобов'язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки сталося з вини Кредитора, останній повинен повернути Боржникові сплачений завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку (подвійну суму завдатку) з моменту відмови від договору чи з моменту закінчення терміну дійсного договору про завдаток шляхом готівкової сплати.

На підставі зазначеного, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку, відповідно до умов вказаного пункту договору та посилаючись на положення ч. 1 ст. 571 УК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором, або цивільним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання.

З огляду на зазначене та положення ст. ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Оскільки предметом попереднього договору є зобов'язання сторін у майбутньому укласти основний договір, то укладення такого договору не тягне за собою виникнення основного зобов'язання, виконання якого може бути забезпечено у відповідності до положень глави 49 ЦК України.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, оскільки зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором (чч. 2 і 3 ст. 635 ЦК України) .

Отже, передана позивачем відповідачу за попереднім договором сума у розмірі 30200 грн. за своєю правовою природою є не завдатком, а є авансом, та підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у зв'язку з неукладенням основного договору, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30200 грн. додаткової суми у розмірі завдатку є безпідставною та необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Судом установлено, що 02.12.2014 року сторони по справі досягли домовленості про укладання 12.12.2014 року договору купівлі-продажу земельної ділянки. На виконання цієї домовленості позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 30200 грн..

Отже, сторони уклали договір в розумінні Цивільного кодексу України, який породив у відповідача грошове зобов'язання в разі не укладення сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки з його вини та встановив строк його виконання.

Також, судом установлено, що договір купівлі-продажу сторонами укладено не було з вини відповідача. Не повернув відповідач і сплачену позивачем суму грошових коштів у розмірі 30200 грн..

Таким чином, зобов'язання з повернення сплаченого за попереднім договором авансу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-90цс13.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2323,33 грн. 3 % та 29200,46 грн. інфляційних є законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 617,24 грн. з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2, 30200 грн. авансу, 2323,33 грн. 3 % річних, 29200,46 грн. інфляційних, 617,24 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.