Справа №586/419/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дубінчина Т. М.
Номер провадження 22-ц/788/1437/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 05 липня 2016 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Жихівська сільська рада Середино-Будського району Сумської області, про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, в якій посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний дядько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 4,93 умовно-кадастрових гектарів, що розташована на території Середино-Будського району і належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 26 липня 1996 року Середино-Будською районною державною адміністрацією. На момент смерті ОСОБА_5, крім нього, інших спадкоємців не було. Дружина померлого померла до нього, дітей він не мав.

Після смерті дядька він не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте, відповідно до положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління спадковим майном, використовуючи вказану земельну ділянку.

Звернувшись в 2016 році до Середино-Будської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують їх з спадкодавцем родинні відносини.

Просив суд установити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_5, а саме, що останній доводиться йому двоюрідним дядьком, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 05 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Вважає, зокрема, що судом першої інстанції не враховані докази, надані ним на підтвердження родинних відносин з ОСОБА_5, зокрема, покази свідків, які підтвердили, що померлий є двоюрідним дядьком заявника, не враховане визнання вимог заявника заінтересованою особою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд послався на недоведеність заявником факту родинних відносин з померлим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 256 ЦПК України встановлює перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядає суд, в тому числі факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рига Латвійської Республіки помер ОСОБА_5 у віці 88 років (а. с. 5).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю), розміром 4,93 в умовно-кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ульянова в с. Красочка Середино-Будського району Сумської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 26 липня 1996 року, серія НОМЕР_1, виданим Середино-Будською районною державною адміністрацією (а.с. 6).

26 січня 2016 року заявник ОСОБА_3, зареєстрований в с. Красичка Середино-Будського району Сумської області, тимчасово проживаючи в АДРЕСА_1, посвідчив у нотаріальному порядку у Генеральному консульстві України в м. Сан-Франциско підпис на заяві про звернення до нотаріальних органів України про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рига помер його двоюрідний дядько ОСОБА_5, який постійно проживав в с. Красочка Середино-Будського району Сумської області. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), розташоване на території Жихівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області; він, відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично вступив в управління спадковим майном і є таким, що прийняв спадщину, є спадкоємцем за законом як двоюрідний племінник; дружина спадкодавця померла до відкриття спадщини, інших спадкоємців за законом немає, а тому бажає оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Просив видати йому запит у відділ Держземагенства (а.с.8).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 квітня 2016 року вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, заведена 20 квітня 2016 року приватним нотаріусом Середино-Будського районного нотаріального округу Сумської області Вялковою С.В. за №58579873 (а.с. 10).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. ст. 57 - 59, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що доказами в справі, зокрема, витягами з книг погосподарського обліку колгоспу «Побєда» (а.с. 23, 43, 45 ) не підтверджується те, що померлий спадкодавець ОСОБА_5 був двоюрідним дядьком заявника ОСОБА_3.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки про те, що померлий ОСОБА_5 був двоюрідним дядьком ОСОБА_3, їм відомо зі слів інших осіб, будь-які документальні підтвердження з цього приводу відсутні, а також не врахував факт визнання заінтересованою особою вимог заявника, не підтверджених належними доказами.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

ОСОБА_3 в своїй заяві до суду зазначав, що встановлення факту родинних відносин йому необхідне для оформлення прав на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини з дня набрання ними чинності.

Як зазначено в пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативних актів, за частиною першою статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У відповідності до положень ст.ст. 529-530 ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на 30 грудня 1963 року - на час смерті ОСОБА_5, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

З роз'яснень, які містяться в п. п. 1 - 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Згідно з правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, враховуючи те, що заявник, як він стверджує, як двоюрідний племінник спадкодавця, відповідно до положень ст. ст. 529-530 ЦК УРСР 1963 року, не входить до числа спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5, встановлення зазначеного факту родинних відносин з померлим не породжує для нього права на спадкування після смерті ОСОБА_5, а тому цей факт не має для нього юридичного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 05 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -