Справа № 464/2281/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/2487/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Ніткевича А.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_14, Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування договору оренди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 4 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_14, Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування договору оренди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_9, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість. Зазначає, що судом не повністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають її обставинам. Посилається на те, що суміжна земельна ділянка, на якій розташована хвіртка (вихід на вулицю Січинського), надана відповідачам у строкове платне користування Львівською міською радою для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цією хвірткою його родина користується понад 40 років. На орендованій відповідачами земельній ділянці знаходяться інженерні мережі та комунікації для обслуговування належного їм будинку, що підтверджується Топографічним зніманням № 232 від 20 травня 2015 року. Відповідачі чинять перешкоди у користуванні хвірткою, а також не дозволяють їм обслуговувати комунікації та інженерні мережі. Під час підписання Акту встановлення та узгодження меж землекористування земельних ділянок позивачів введено в оману, оскільки останні під фактичним користуванням розуміли право проходу до центральної вулиці та обслуговування інженерних мереж. Посилаючись на рішення узгоджувальної комісії № 76 від 17 травня 2013 року та технічні паспорти, вказує на те, що інших входів та виходів на вулицю Січинського немає, такі не планувались. Вважає, що під час виготовлення та погодження технічної документації відповідачі використали їх (позивачів) довіру, застосували обман, що вплинуло на їх права та інтереси. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новее рішення про задоволення його позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задволення не підлягає.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

На підставі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів виходить з наступного.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави набуття права власності на земельні ділянки визначені ст. 81 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання надання земельної ділянки є виключною компетенцією ради.

Встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_6 від 22 вересня 2011 року ( т.1 а.с. 7-8). Відповідачі є співвласниками будинку № 21 на цій вулиці, що стверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_7 від 7 жовтня 2012 року.

Ухвалою Львівської міської ради № 1796 від 20 вересня 2012 року відповідачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_1.

Землекористувачі підписали акти обстеження та показу меж земельної ділянки (т.1 а.с.77-79). Згідно витягу з протоколу № 76 узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 17 травня 2013 року комісія за зверненням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 погоджено межу між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до актів обстеження та показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_2 від 17 лютого 2013 року по лінії Г-А (акт1) по лінії Б-В (акт 2) ( т.1 а.с. 71). Встановлено, що межу між земельними ділянками спірних будинковолодінь №19 та № 21 на АДРЕСА_1 погоджено рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради.

26 грудня 2013 року ухвалою Львівської міської ради № 3021 виготовлену відповідачами технічну документацію затверджено та вирішено передати їм у спільну сумісну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м, в тому числі в межах червоних ліній 41 кв.м - під нерухомістю для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 381 кв.м в оренду терміном на 10 років; земельну ділянку площею 111 кв.м. в межах червоних ліній вулиці в оренду на 5 років (кадастрові номери відповідно - НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 (т.1а.с. 200). У п.п. 2.2. п. 2 ухвали Львівської міської ради № 3021 від 26 грудня 2013 року землевласників та орендарів (відповідачів) зобовязано забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянок інженерних мереж для їх ремонту та обслуговування, дотримуватись правил використання земель в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод при будівництві нових.

На підставі вказаної ухвали із відповідачами укладено договори оренди земельних ділянок. Пунктом 26 договору оренди землі від 31 жовтня 2014 року, укладеного із відповідачами на орендовану земельну ділянку у АДРЕСА_1, встановлені обмеження та інші права третіх осіб, згідно висновку Управління архітектури про наявність містобудівних обмежень, сервітутів щодо користування земельною ділянкою від 26 березня 2013 року за № 2401-3вих-887 та переліку обмежень у використанні земельної ділянки Відділу у Держземагенства № 40/01-14/4495-3 від 10 вересня 2013 року ( т.1 а.с. 194-195). У листі Держземагенства у м. Львові № 40/01-14/4495-2 від 10 вересня 2013 року (а.с. 143-144) зазначено про обмеження у використанні спірної земельної ділянки.

Ухвалою Львівської міської ради № 3693 від 10 липня 2014 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано позивачам у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м на АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_4) та в оренду на 5 років земельну ділянку за цією ж адресою площею 312 кв.м (кадастровий номер НОМЕР_5) (т. 1 а.с. 220).

Судом встановлено, що технічна документація, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради № 3021 від 26 грудня 2013 року, розроблена та погоджена за зверненням землекористувачів ( у тому числі позивачів), із врахуванням існуючої межі земельних ділянок біля будинків № 19 і № 21 на АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана ухвала прийнята Львівською міською радою у межах наданих законодавством повноважень, на підставі усіх необхідних технічних документів, межа земельних ділянок за зверненням обох сторін погоджена у встановленому порядку комісією для вирішення земельних спорів.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконною оскаржуванолї ухвали, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування договору оренди землі. Посилання ОСОБА_9 на те, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні хвірткою є необґрунтованим, з огляду на те, що у співвласників будинку АДРЕСА_2 наявна можливість облаштувати заїзд на земельну ділянку біля цього будинку безпосередньо з вулиці Січинського. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права в порядку ст. 391 ЦК України, проте, із такими вимогами по даній справі позивачі не зверталися.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія встановила, що належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу; а також порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, ОСОБА_9 не надав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Сихівського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: