АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Савчук М. В.,

секретар Тодоряк Г. Д.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 08 листопада 2014 року між ним та відповідачем укладено договір фінансово лізингу, відповідно до якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор марки ДТЗ 354.5С, плуг та культиватор, а він, як лізингоодержувач, зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами договору.

Вартість предметів лізингу визначено у додатку № 1 до договору та становить 97 100 грн.

Посилаючись на недотримання вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, його нікчемність, невиконання відповідачем умов договору, позивач просив визнати договір недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на його користь 67 970 грн - коштів, отриманих за договором.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу № 001568 від 08 листопада 2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1, недійсним.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 67 970 грн, вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір фінансового лізингу підлягав нотаріальному посвідченню, а оскільки сторони недодержали даної вимоги, то в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України він є нікчемним.

Відповідно суд вважав, що отримані відповідачем за нікчемним правочином кошти в сумі 67970 грн підлягають поверненню позивачеві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання нікчемним договору фінансового лізингу щодо предмета лізингу - трактора марки ДТЗ 354.5С та стягнення спірних коштів, сплачених позивачем за нікчемним правочином.

У справі встановлено, що 08 листопада 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 001568.

Відповідно до умов договору (пп. 1.1, 3.1, додатків) лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача майно, а саме, трактор марки ДТЗ 354.5С, плуг та культиватор, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмети лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Вартість предметів лізингу становить 97 100 грн.

На виконання п.п.1.1., 4.2.3 та розділу 8 Договору, а також додатку № 2 до нього, протягом 8-10 листопада 2014 року позивачем було здійснено авансовий та реєстраційний платежі, на суми 42 290 грн, 9 710 грн та 15 970 грн, а всього 67 970 грн (а.с. 18).

У подальшому між сторонами виникли неузгодженості з приводу передачі у користування позивачеві предмету лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таку праваову позицію висловив Веховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції.

У справі встановлено, що договір фінансового лізингу від 08 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», предметом якого є, у т.ч., транспортний засіб - трактор марки ДТЗ 354.5С, нотаріально посвідчено не було, що визнається сторонами.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України.

Тому суд першої інстанції мав підстави, за наявності спору між сторонами щодо дійсності оспорюваного правочину, встановити нікчемність договору фінансового лізингу в частині його укладення щодо такого предмету як трактор марки ДТЗ 354.5С та застосувати наслідки нікчемності правочину.

Зазначення судом про визнання недійсним правочину у цій частині є помилковим, проте не вплинуло на правильність по суті вирішення спору.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому стягнення з відповідача на користь позивача 67 970 грн - коштів одержаних за нікчемним правочином відповідає нормі статі 216 ЦК України.

У зв'язку з цим доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, необов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб - трактор, є необґрунтованими.

Водночас, визнаючи оспорюваний договір фінансового лізингу недійсним у повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що його предметом є не тільки трактор марки ДТЗ 354.5С, але й такі окремі предмети як плуг та культиватор, які не є транспортними засобами, а отже договір у цій частині не потребував нотаріального посвідчення.

Договір в указаній частині не є нікчемним.

До висновку про недійсність договору фінансового лізингу, укладеного щодо плуга та культиватора, суд першої інстанції дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, що згідно з пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у згаданій частині та ухвалення нового рішення.

Тому, на часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного щодо плуга та культиватора, слід скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору фінансового лізингу недійсним в частині передачі позивачу на умовах фінансового лізингу у користування плуга та культиватора слід відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись пп. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного щодо плуга та культиватора, скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним в частині передачі позивачу на умовах фінансового лізингу у користування плуга та культиватора відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді : І. Б. Перепелюк

М. В. Савчук