РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та витребування особистого майна, суд,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року до Василівського районного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та витребування особистого майна. У позовній заяві, яку позивачка неодноразово уточнювала та доповнювала, зазначено, що 05 червня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було спільно придбане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: пральна машинка «LG», придбана у 2014 році вартість якої на сьогодні складає 3700 грн., ноутбук «Леново», придбаний у 2013 році, вартістю 2000 грн., кондиционер «Супро» придбаний у 2013 році, вартістю 1000 грн., холодильник «Індезіт» придбаний 07 липня 2010 року, вартістю 3000 грн., компьютер з монітором, вартістю 3800 грн., стіл для комп`ютера вартістю 700 грн., стілець вартістю 150 грн., м'які меблі «Магнат» придбані 30 грудня 2010 року, вартістю 3500 грн. Позивачка має право на 1/2 частину спільно нажитого майна. На сьогодні між сторонами не досягнуто добровільної угоди щодо розподіл спільно придбаного майна. ОСОБА_1 бажає отримати належну їй частину спільно придбаного майна в натурі, а саме: ноутбук «Леново» вартістю 2000 грн., кондиціонер «Супро», вартістю 1000 грн., пральну машину «LG», вартістю 3700 грн., м'які меблі «Магнат», вартістю 3500 грн. Всього майна на суму 10200 грн., що перевищує належну їй частину майна на суму 1275 грн.

Крім того, 28 травня 2008 року, відповідач оформив на своє ім'я строковий кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 15000 грн. з граничним терміном сплати 27 травня 2013 року, який використав на власні потреби. Таким чином, після укладання шлюбу 05 червня 2010 року сторони із спільного сімейного бюджету продовжували сплачувати вищевказаний кредит, на протязі 36 місяців, всього на суму - 20520 грн. В зв'язку з тим що сплачені кошти є також частиною спільного бюджету, позивачка важає, що має право на компенсацію ? частини сплаченої суми кредиту в розмірі 10260 грн. Більше того, відповідач на сьогодні категорично відмовляється повертати позивачці особисті речі, які не є спільно придбаними, а були придбані ОСОБА_1 до шлюбу з відповідачем, а саме: диван книжка вартістю 500 грн., стіл книжка вартістю 200 грн., водонагрівач на 50 літрів, вартістю 1000 грн., два матраци на двоспальне ліжко, вартістю - 2x250 = 500 грн., килим зелений доріжка, вартістю 1000 грн., палац 2x2 м., вартістю 400 грн., штори (шифон с ламбрекеном) 3 шт. вартістю 500 грн., пральна машина автомат «CANDI», вартістю 500 грн., а всього майна на суму 4600 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд поділити спільно придбане майно, а саме: виділити їй в натурі ноутбук «Леново», вартістю 2000 грн., кондиціонер «Супро», вартістю 1000 грн., пральну машину «LG», вартістю 3700 грн., мякі меблі «Магнат», вартістю 3500 грн., всього майна на суму 10200 грн.; виділити відповідачу в натурі холодильник «Індезіт», вартістю 3000 грн., комп'ютер з монітором вартістю 3800 грн., стіл для комп'ютеру вартістю 700 грн., стілець вартістю 150 грн., всього майна на суму 7650 грн.; збільшити належну ОСОБА_1 частку у спільному майні подружжя на 1275 грн., враховуючі інтереси доньки, яка мешкає з нею; стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за ? частину спільно сплаченого кредиту в сумі 10260 грн.; зобовязати відповідача повернути позивачці її особисте майно, а саме: диван книжку вартістю 500 грн., стіл книжку вартістю 200 грн., водонагрівач на 50 літрів, вартістю 1000 грн. два матраци на двоспальне ліжко, вартістю 500 грн., килим зелений доріжка, вартістю 1000 грн., палац 2x2 м., вартістю 400 грн., штори (шифон с ламбрекеном) 3 шт. вартістю 500 грн., пральну машину автомат «CANDI», вартістю 500 грн., а всього майна на суму 4600 грн.; стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати за сплату судового бору в розмірі 487 грн. 20 коп.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свій позов підтримала, просить суд задовольнити позовні вимоги виходячи з підстав, що викладені у письмовій формі. Також погодилася із запереченнями відповідача ОСОБА_3, що вартість мяких меблів «Магнат» становить 2000 грн..

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечує частково та суду пояснив, що він згоден виділити ОСОБА_6 ноутбук вартістю 2000 грн., кондиціонер, однак вважає, що його вартість 2000 грн. М`які меблі «Магнат» вартістю 2000 грн. та пральну машину «LG» вартістю 3500 грн., бажає залишити собі. Крім того, готовий залишити собі стіл для компютеру вартістю 700 грн. та стілець 150 грн. Заперечує проти поділу холодильника «Індезіт», який належить його матері ОСОБА_7, та яка надала холодильник у 2011 році у тимчасове користування. Також у нього відсутній компютер з монітором, який вони купували вже бувшим у користуванні. Ще в час спільного проживання компютер з монітором він віддав у ремонт. Однак компютер ремонту не підлягав і залишився у майстра з ремонту. Заперечує проти збільшення долі позивачки, постільки він платить аліменти у великому розмірі на утримання доньки. Кредит він сплачував виключно з власної заробітної плати, тому вимоги про сплату 10260 грн. є необґрунтованими. Навпаки, за споживчий кредит який оформила ОСОБА_1 для придбання їй телефону, були витрачені спільні кошти подружжя. Він не заперечує проти повернення позивачці дивана-книжки вартістю 500 грн., стола-книжки вартістю 200 грн., водонагрівача на 50 літрів вартістю 1000 грн., килима зеленої доріжки вартістю 1000 грн., пральної машини «CANDI» вартістю 500 грн. Інше майно у нього відсутнє, його забрала ОСОБА_1, постільки мала ключ від вхідних дверей будинку, в якому вони проживали і забирала свої речі за його відсутності.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_8 вважає позовні вимоги завищеними, позов підлягає задоволенню у частині, що визнана відповідачем.

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, суду показала, що позивачка по справі, ОСОБА_1, її донька. Свідку відомо, що диван книжка, стіл книжка, водонагрівач, два матраци, килим, палац 2x2, штори, пральна машина автомат «CANDI», є особистими речами її доньки. Холодильник «Індезіт» купувала мати відповідача та подарувала ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що позивачка ОСОБА_1 її подруга дитинства. Вона бачила у будинку у подружжя ОСОБА_1 паласи, штори.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що позивачка ОСОБА_1 її подруга. У лютому 2015 року вона допомагала ОСОБА_1 забирати речі у відповідача.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, давши оцінку їм у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 частково виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05 червня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №3. Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: ноутбук «Леново» вартістю 2000 грн.; кондиціонер «Супро» вартістю 1000 грн.; пральну машину «LG» вартістю 3700 грн., холодильник «Індезіт» вартістю 3000 грн.; м`які меблі «Магнат» вартістю 2000 грн.; стіл для комп`ютеру вартістю 700 грн.; стілець вартістю 150 грн., а всього майна на загальну суму 12550 грн.

Суд визнає необґрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_3, що холодильник «Індезіт» вартістю 3000 грн., не є спільним майном, а належить його матері ОСОБА_7 Як вбачається із наданих позивачкою документів, та показань свідка ОСОБА_12, вказаний холодильник був придбаний 07 липня 2010 року та подарований ОСОБА_7 на весілля ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Суд критично оцінює надану відповідачем розписку про отримання ним у користування холодильника, постільки розписка датована 19 листопада 2011 року, тобто вже після отримання подарунку, та складена самим ОСОБА_3

Згідно статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України визначено - майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Суд вважає за необхідне у відповідності із поясненнями позивачки та відповідача про наявність майна та його вартість, наданими документами, враховуючи думки сторін, виділити позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності слідуючи майно:

1. ноутбук «Леново» вартістю 2000 грн.;

2. кондиціонер «Супро» вартістю 1000 грн.;

3. пральну машину «LG» вартістю 3700 грн.

А всього майна на загальну суму 6700 грн.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності виділити майно:

1. холодильник «Індезіт» вартістю 3000 грн.;

2. м`які меблі «Магнат» вартістю 2000 грн.;

3. стіл для комп`ютеру вартістю 700 грн.;

4. стілець вартістю 150 грн.

А всього майна на загальну суму 5850 грн.

У звязку з тим, що частка виділеного майна ОСОБА_1 перевищує частку ОСОБА_3, суд стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю у вартості доль 850 грн.

Крім того, суд зобовязує ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 належне їй майно, а саме: диван-книжку вартістю 500 грн., стіл-книжку вартістю 200 грн, водонагрівач на 50 літрів вартістю 1000 грн., килим зелений доріжку вартістю 1000 грн., пральну машину автомат «CANDI» вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 3200 грн.

В іншій частині позову суд відмовляє.

Щодо вимоги позивачки по збільшенню належної їй частки у спільному майні подружжя, у звязку з тим, що разом з нею проживає малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає наступне. Як вбачається із довідки по заробітній платі на інших доходах працівника №1095 від 19 жовтня 2015 року, відповідач ОСОБА_3 працює та отримує високу заробітну плату. Із заробітної плати щомісяця відраховуються аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Середній розмір аліментів, які утримуються із заробітної плати відповідача ОСОБА_5 становить 1645 грн., що не лише перевищує 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а перевищує прожитковий мінімум для ОСОБА_5, якій 5 років 1228 грн. Крім того, відповідно до ст.180 СК України, обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на обох батьків. Тому вимога ОСОБА_1 про збільшення її частки майна задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки 10260 грн. грошової компенсації за ? частину спільно сплаченого кредиту. Сплачені в шлюбі кошти по кредиту не відносяться до спільного майна подружжя, що підлягають поділу, так як вони не є предметами матеріального світу та на час поділу майна вже сплачені. Як встановлено судом, кредит сплачував особисто ОСОБА_3 за рахунок своєї заробітної плати. ОСОБА_1 не приймала участі у погашенні кредита, оформленого на ім.`я ОСОБА_3

Позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів наявності спільно придбаного компютера з монітором вартістю 3800 грн., та що ОСОБА_3 утримує належні ОСОБА_1 два матраци на двоспальне ліжко вартістю 500 грн., палац 2*2 м. вартістю 400 грн. та штори (шифон з ламбрекеном) вартістю 500 грн.

Суд вирішує питання про судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України та стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 487 грн.. 20 коп.

Керуючись ст.ст.69,70,71 СК України, ст.ст.368,387 ЦК України, ст.ст.10,60,88,209,210,212 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково:

Розділити спільно нажите майно подружжя. Позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності виділити майно:

1. ноутбук «Леново» вартістю 2000 грн.;

2. кондиціонер «Супро» вартістю 1000 грн.;

3. пральну машину «LG» вартістю 3700 грн.

А всього майна на загальну суму 6700 грн.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності виділити майно:

1. холодильник «Індезіт» вартістю 3000 грн.;

2. м`які меблі «Магнат» вартістю 2000 грн.;

3. стіл для комп`ютеру вартістю 700 грн.;

4. стілець вартістю 150 грн.

А всього майна на загальну суму 5850 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю у вартості доль 850 (вісімсот пятдесят) грн.

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 належне їй майно, а саме: диван-книжку вартістю 500 грн., стіл-книжку вартістю 200 грн, водонагрівач на 50 літрів вартістю 1000 грн., килим зелений доріжку вартістю 1000 грн., пральну машину автомат «CANDI» вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 3200 (три тисячі двісті) грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

У іншій частині позову ОСОБА_1 у задоволенні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його складання у повному обсязі та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя М.А.Носик