Справа№ 415/1947/16-ц
Провадження № 2-о/415/209/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.16 року Лисичанський міський суд луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судового засідання Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій посилається на те, що 29 березня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причину смерті підтверджує лікарське свідоцтво про смерть № 112 від 29.03.2016 року, видане «Алчевською центральною міською багатогалузевою лікарнею». 28.04.2016 року отримала відмову відділу ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції про видачу свідоцтва про смерть чоловіка з посиланням на те, що пред»явлено документ , форма якого не відповідає формі,визначеної наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.20116 року № 1150/13024. Державна реєстрація смерті ОСОБА_2 не проведена. Тому просить встановить факт смерті ОСОБА_2

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні не була присутня, просила розглядати справу без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину нявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що відділом ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції від 28.04.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації смерті чоловіка , оскільки пред»явлено документ , форма якого не відповідає формі,визначеної наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.20116 року № 1150/13024 ( а.с.4). Документами підтверджуючими факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є (мовою оригіналу): «Врачебное свидетельство о смерти № 112 от 29.03.2016 года. ОСОБА_3, дата роджения год 1944 месяц ноябрь число 12. Дата смерти6 год 2016 месяц март число 29. Место смерти г. Алчевск. Причина смерти «Тромбоэмболия легочных артерій. Тромбофлебит вен нижних конечностей» ( а.с.5)

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів,як документи, що видані органами та установами та тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, практикою Європейського суду з прав люди, а саме висновком суду у справі Намібії так званого намібійського винятку», який полягає у тому, що не може визнаватися недійсними всі документи,видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть українського зразка, оформлення не виплаченої пенсії та спадщини.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Росія, громадянина України , який помер 29 березня 2016 року, місце смерті м. Алчевськ, Луганської області, Україна, причина смерті: «Тромбоэмболия легочных артерій. Тромбофлебит вен нижних конечностей ».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі але не були присутні на його проголошенні, в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л.Б.Чернобривко