Справа № 146/1340/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" листопада 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого: Пилипчука О.В.

при секретарі Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

217 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований по вул..Пшеничнюка, 39 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області.

Позов обґрунтований наступним.

В 1985 році позивачка разом із своїм покійним чоловіком ОСОБА_2 приїхали із Казахстана в с.Олександрівку Томашпільського району Вінницької області, де працевлаштувалися на роботу в КСП с.Олександрівка та поселилися в колгоспному будинку, що розташований по вул.. Пшеничнюка, 39 в с.Олександрівка Томашпільського району. Даний будинок був виділений їм як молодим спеціалістам місцевим сільськогосподарським підприємством.

16 лютого 1989 року відповідно до ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 1 липня 1985 року № 558 між правлінням колгоспу і чоловіком позивачки було укладено договір купівлі-продажу даного будинку, на підставі якого вони стали власниками будинку і добросовісно та безперервно володіли, відкрито користувалися даним нерухомим майном і земельною ділянкою, доглядали за будинком, утримували його, постійно проводили поточний та капітальний ремонти.

Дані обставини позивачка підтверджує архівною випискою з протоколу № 12 засідання правління колгоспу «Радянська Україна» с.Олександрівка Томашпільського району від 22 серпня 1985 року і довідкою, виданою виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради.

Позивачка вказує, що 29 серпня 2008 року помер її чоловік і в даний час виникла необхідність в оформленні своїх прав на нерухоме майно, але в реєстраційній службі в реєстрації майнових прав їй було відмовлено, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на вищевказаний житловий будинок.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та попросила їх задовольнити. Пояснила, що будинок по вул.Пшеничнюка, 39 в с.Олександрівка їй та її чоловіку був виділений як молодими спеціалістам правлінням колгоспу «Радянська Україна» с.Олександрівка. Даний будинок вони викупили у правління колгоспу, вносячи відповідні платежі, однак не оформили даний будинок у законному порядку, оскільки не мали на оформлення коштів. Вони стали власниками будинку і добросовісно та безперервно володіли, відкрито користувалися даним будинком і земельною ділянкою, доглядали за будинком, утримували його, постійно проводили поточний та капітальний ремонти.

Представник Олександрівської сільської ради в судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без представника селищної ради, не заперечує проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши заяву сільського голови, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідност. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 ОСОБА_3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Судом встановлено, що 24 червня 1972 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище ОСОБА_2 (а.с.13).

Протоколом № 12 засіданням правління колгоспу «Радянська Україна» с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області від 22 серпня 1985 року, заслухавши заяву ОСОБА_2 про виділення йому одно сімейного житлового будинку, вирішено поставити на чергу, виділити житло згідно черги з виплатою на 25 років (а.с.6).

Як вбачається із договору від 16 лютого 1989 року, правління колгоспу «Радянська Україна» с.Олександрівка продало ОСОБА_2, як працівнику колгоспу, житловий будинок в розстрочку (а.с.8-9).

29 серпня 2008 року ОСОБА_2 помер (а.с.4).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради № 608 від 28 листопада 2016 року, ОСОБА_1 постійно проживала із чоловіком ОСОБА_2 у виділеному їм правлінням бувшого колгоспу будинку по вул..Пшеничнюка, 39 в с.Олександрівка, добровільно і безперервно користувалися даним будинком і земельною ділянкою, постійно робили ремонти (а.с.20).

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 травня 2010 року, ОСОБА_1 успадкувала майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_2, що складається із майнового паю та грошового вкладу (а.с.5).

Згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» для про показники обєкта нерухомого майна № 101 від 25 серпня 2016 року, відповідно до проведеної інвентаризації від 10 серпня 2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с.Олександрівка по вул.. Пшеничнюка, 39, має такі показники: загальна площа-68,2 кв.м., житлова площа-39,8 кв.м.; житловий будинок «А», матеріал стін-блок ракушняк, веранда-«а», ганок-«а1», сарай-«Б», гараж-«В», підвал «В1», літня кухня «Г», огорожа 1-3. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на майно не зареєстровано (а.с.11).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради № 410 від 25 липня 2016 року, ОСОБА_1 проживала у будинку по вул.. Пшеничнюка, 39 с.Олександрівка з 1985 року. В квітні 2015 року її знято з реєстрації даного погосподарського номера (а.с.7).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради № 274 від 24 жовтня 2016 року, в будинку по вул..Пшеничнюка, 39 с.Олександрівка зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 ОСОБА_3 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки, починаючи з 1985 року по квітень 2015 року позивачка добросовісно, відкрито безперервно володіла та користувалася нерухомим майном, а саме житловим будинком з господарськими та надвірними спорудами, що розташовані по вул.. Пшеничнюка, 39 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, на підставі договору купівлі-продажу разом зі своїм чоловіком стали власниками будинку відкрито користувалися даним будинком і земельною ділянкою, доглядали за будинком, утримували його, постійно проводили поточний та капітальний ремонти, тому суд приходить до висновку про те, що позивачка набула права власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України, тому її позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що розташовані по вул.. Пшеничнюка, 39 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області (показники: загальна площа-68,2 кв.м., житлова площа-39,8 кв.м.; житловий будинок «А», матеріал стін-блок ракушняк, веранда-«а», ганок-«а1», сарай-«Б», гараж-«В», підвал «В1», літня кухня «Г», огорожа 1-3).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2016 року.

Суддя: ОСОБА_9