Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: О.С. Малько, Н.В. Бондаренко, С.В. Боймиструка,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Рівненського району в інтересах держави в особі Обарівської сільської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та повернення її у комунальну власність в особі Обарівської сільської ради.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду від 02 березня 2016 року позов заступника прокурора Рівненського району в інтересах держави в особі Обарівської сільської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та повернення її у комунальну власність в особі Обарівської сільської ради - задоволено.

Визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2009 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,19 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Обарів, Рівненського району Рівненської області.

Скасовано державну реєстрацію Державного акту серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2009 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,19 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Обарів, Рівненського району Рівненської області.

Земельну ділянку, площею 0,19 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 - витребувано із чужого володіння ОСОБА_1 та повернуто у комунальну власність територіальної громади в особі Обарівської сільської ради.

В апеляційній скарзі на вказане рішення ОСОБА_1 вказує на порушення судом принципу верховенства права, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідно до ст.120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З покликанням на ст.ст.116, 118 Земельного кодексу України вказує, що набула право власності на земельну ділянку, яка була у її користуванні, шляхом безоплатної приватизації . Вважає, що суд порушив її право власності, яке є непорушним.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури - відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури вказує, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою і не підлягає до задоволення.

Зазначає,що набуття особою права власності апріорі не може бути законним, якщо це стало можливим внаслідок вчинення злочину і як таке, що порушує права інших осіб або територіальної громади. Покликається на положення ч.2 ст.78 Земельного кодексу України: право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, а також на положення ст.ст.116, 118 Земельного кодексу, що регулюють порядок набуття права власності та безоплатної приватизації земельних ділянок.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підставою визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю є те, що Обарівською сільською радою на пленарному засіданні, як це передбачено Земельним кодексом України та п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), рішення №181 від 20.04.2007 року про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалося.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського районного суду від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у цій справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд виходив з того, що оскільки сільською радою не приймалося рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, то відсутні правові підстави набуття нею права власності на цю ділянку, а виданий Державний акт має бути визнано недійсним зі скасуванням його державної реєстрації.

Суд також визнав доведеними вимоги прокурора про витребування цієї земельної ділянки у відповідача з покликанням на те, що власником її є територіальна громада в особі Обарівської сільської ради і майно вибуло із володіння громади у незаконний спосіб.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи і є помилковими з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянкаплощею 0,19 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1, перебувала в користуванні ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час, оскільки рік забудови розташованого на ній будинку вказаний як 1946 рік (а.с. 44,51, 52).

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття цих прав громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п.5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року №562-ХІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 05 травня 1993 року №3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься в пунктах 1 та 7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Статтями 116, 118 Земельного кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до чинного на час отримання державного акта законодавства не вчинила жодних дій , які б суперечили положенням ст.ст. 116 , 118 Земельного кодексу і з огляду на її вік не могла знати про відстуність її прізвища в рішенні Обарівської сільської ради № 181 від 24 квтіня 2007 року про передачу земельних ділянок у власність.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем не доведено порушення будь-чиїх прав , свобод та інтересів, виданим 10 лютого 2009 року державним актом на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,19 га, яка перебувала у її правомірному користуванні понад 50 років, а вимоги про повернення цієї ділянки у комунальну власність в особі Обарівської сільської ради є і безпідставні і не обгрунтовані.

Порушення працівниками Обарівської сільської ради процедури вирішення заяви ОСОБА_1 передачі для неї у власність земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, не може слугувати підставою для припинення її права власності відповідача ,яке зареєстроване ще в лютому 2009 року.

Окрім того, представник позивача в суді апеляційної інстанції зазначив, що відповідач після дотримання процедури не позбавлена права отримати такий же державний акт на цю земельну ділянку.

За встановлених обставин та з врахуванням відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15, предметом якої був спір про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння , позовні вимоги заступника прокурора Рівненського району в інтересах держави в особі Обарівської сільської ради є такими, що не відповідають критеріям сумісності заходу втручання держави в право особи на мирне володіння майном.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив такий правовий висновок:

"Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу.

Принцип "пропорційності" передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання."

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313,316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду від 02 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову заступника прокурора Рівненського району в інтересах держави в особі Обарівської сільської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та повернення її у комунальну власність в особі Обарівської сільської ради - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: О.С. Малько Н.В. Бондаренко С.В. Боймиструк