АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Шерівська Ю.А.

за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 до Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, Рідківської сільської ради Новочелицького району Чернівецької області про встановлення факту відсутності членства в колгоспному дворі та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 в жовтні 2015 року звернулися до суду з позовом до Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на 1/6 частину нерухомого майна, яке розташоване АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вони являються співвласниками колгоспного двору, однак відповідач оспорює їх право на майно, а саме, на частки в житловому будинку, який розташований в с.Рідківці

_________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/731/16 Головуючий у 1 інстанції: Павлінчук С.С.

Категорія: 2 Доповідач: Литвинюк І.М.

Новоселицького району по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання за ним права власності на 1/3 частку житлового будинку та господарських споруд, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що господарство в АДРЕСА_1 з 1960-х років по даний час відносилось до типу колгоспного двору, в якому проживали та були зареєстровані він та його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року первісний позов задоволено, зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на одну шосту частину за кожним в господарстві, яке розташоване в АДРЕСА_1, в склад якого входять: житлові будинки літ. А,Б, літні кухні літ. В,З,И, гараж літ. Г, навіс літ. Д, сараї літ. Е,Є,Ж, вбиральня літ. І, колодязь №1, огорожі №2-5, замощення ІІІ-ІV.

Визнано право власності ОСОБА_2 на одну шосту частину в господарстві, яке розташоване в АДРЕСА_1, в склад якого входять: житлові будинки літ. А,Б, літні кухні літ. В,З,И, гараж літ. Г, навіс літ. Д, сараї літ. Е,Є,Ж, вбиральня літ. І, колодязь №1, огорожі №2-5, замощення ІІІ-ІV.

На рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що рішенням Новоселицького районного суду від 20 січня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області встановлено той факт, що на момент припинення колгоспного двору його членами були він та його батьки, а тому його частка в даному майні становить 1/3 частину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного та часткове задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 15 квітня 1991 року (введення в дію Закону України «Про власність») спірний житловий будинок відносився до колгоспного двору, членами якого були позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_2 та покійна ОСОБА_8.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, та роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року, не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно зі ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 відносилося до категорії дворів колгоспного типу та станом на з 01 липня 1990 по 31 грудня 1990 роки там проживали ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили 20 червня 2015 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Рідківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку та господарських споруд, які розташовані по АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_8.

Зазначеним рішенням встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 станом на 1990-1991 роки відносилось до типу колгоспного двору, що не оспорюється сторонами у справі, в якому головою двору була ОСОБА_8, та крім неї проживало ще п»ятеро осіб.

Встановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що на момент припинення вказаного колгоспного двору його членами були позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Посилання при цьому на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, Рідківської сільської ради про скасування реєстрації та виселення, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 березня 2015 року залишено без змін, є безпідставними, оскільки позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_2 не були стороною у справі. А тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вказане рішення не має преюдиційного значення в даній справі.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18 грудня 2009 року, особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача.

Крім того, дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, довідкою виконавчого комітету Рідківської сільської ради Новоселицького району № 773 від 16 вересня 2014 року, виданою на підставі погосподарської книги №7 сторінка 64, підтверджується те, що станом на 01 липня 1990 року по 31 грудня 1990 року в спірному господарстві проживали ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Не заперечував вказаних обставин і апелянт ОСОБА_2 в судовому засіданні при розгляді справи в апеляційній інстанції. А посилання в апеляційній скарзі на розписку, як на відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від частки у колгоспному дворі, є безпідставними, оскільки така розписка не є належним доказом відмови і такої форми відмови чинним законодавством не передбачено.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази про те, що на момент припинення колгоспного двору, що знаходиться по АДРЕСА_1, його членами були лише ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання за позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину за кожним в господарстві, яке розташоване в АДРЕСА_1, в склад якого входять: житлові будинки літ. А,Б, літні кухні літ. В,З,И, гараж літ. Г, навіс літ. Д, сараї літ. Е,Є,Ж, вбиральня літ. І, колодязь №1, огорожі №2-5, замощення ІІІ-ІV.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: