АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарях Лознян О.С., Хоменку О.С., Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 за довіреністю - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, компанії «Релемен Траст Лімітед» про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/23373/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1781/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулова А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Міхайлова ОСОБА_6 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та компанії «Релемен Траст Лімітед» про визнання правочину недійсним, в якому просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 20 листопада 2012 року, укладений між відповідачами.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 серпня 2000 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено письмову угоду без назви, згідно з якою сторони домовились спільно діяти для досягнення загалах цілій та фінансового оздоровлення ВАТ «КЗТУ». Відповідно до п. 6.2. даної угоди було встановлено, що у разі порушення будь яких умов укладеної угоди, винна сторона виплачує іншій стороні за першою вимогою, та в будь якому випадку не пізніше одного календарного місяця з дня виявлення порушення штраф, еквівалентний 1 500 000 доларів США.

У липні 2013 позивачці стало відомо, про те що 03.07.2013 р. компанією Релемен траст Лімітед до неї було пред'явлено позов про стягнення еквіваленту 1 500 000 доларів США.

При ознайомлені з матеріалами справи позивач встановила, що 20.11.2012 р. між ОСОБА_2 і компанією Релемен траст Лімітед було укладено договір відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_2 передав Релемен траст Лімітед усі належні йому права вимоги за угодою від 28.08.2000 р.,

Позивач вважає договір про відступлення права вимоги таким, що суперечить вимогам закону та просила визнати його недійсним, оскільки за спірним договором було відступлено право вимоги за нікчемним правочином, оскільки сторони за спірним договором здійснили заміну боржника у зобов'язанні без згоди кредитора, зобов'язання за спірним договором, нерозривно пов'язано з особами як боржника, так і кредитора, спірний договір був спрямований не на заміну кредитора у зобов'язанні, а на створення умов для пред'явлення іншої особою майнових вимог за, начебто, невиконання зазначеного зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року було скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

19 листопада 2015 року представник ОСОБА_6 за довіреністю - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказував, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачі всупереч ст.ст. 515, 520 ЦК України уклали договір, яким замінили боржника в основному договорі без згоди кредитора.

Суд першої інстанції також не взяв до уваги подібні вказівки суду касаційної інстанції, чим порушив ч. 4 ст. 338 ЦПК України.

Крім того, на думку апелянта, суд не правильно вказав, що угода між позивачем та ОСОБА_2 не є нікчемною, оскільки її нікчемність, як стверджує апелянт, встановлена в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2014 р. ( по справі

та ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.12.2014 р.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що оскаржуваний договір, всупереч домовленості сторін, не був нотаріально посвідчений, що на думку апелянта, призвело до помилкової відмови у задоволенні позову.

Апелянт також вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що розірваний договір визнанню недійним не підлягає.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 28 серпня 2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено в письмовому вигляді угоду.

Як вбачається з умов даної угоди її предметом було те, що сторони констатували катастрофічність фінансово-економічного становища ВАТ «КЗТВ» та дійшли домовленості діяти спільно для досягнення таких цілій, як зміни складу органів управління ВАТ «КЗТВ»; фінансове оздоровлення ВАТ «КЗТВ», підвищення ефективності його господарської діяльності; підвищення інвестиційної привабливості ВАТ «КЗТВ» для сторонніх інвесторів, можливого продажу сторонами спірної угоди акцій ВАТ «КЗТВ» за узгодженою між ними ціною.

Відповідно до 3 розділу цієї угоди, сторони зобов'язались використовувати наявні у них можливості для фінансового оздоровлення ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю», а також спільно діяти по таким основним напрямкам: забезпечення ВАТ «КЗТВ» сировиною, матеріалами, енергоносіями та іншими ресурсами на погоджених сторонами умовах, погашення кредиторської заборгованості ВАТ «КЗТВ», ліквідація дебіторської заборгованості ВАТ «КЗТВ».

Відповідно до п. п. 8.2., 8.3. угоди, будь-які зміни будь-якої з умов цього договору допускаються лише за взаємною згодою Сторін (крім змін умов пунктів 7.1.1. і 7.1.2. цієї Угоди, які Сторони вправі змінювати на свій розсуду будь-який час) і повинні бути викладені в простій письмовій формі. У всьому іншому, що не передбачено цією Угодою, Сторони керуються чинним законодавством України.

Також, відповідно до п. 8. 4. сторони цієї Угоди повністю усвідомлюють обмеження цією Угодою своїх прав і свобод, а так само вважають таке обмеження однією з цілей цієї Угоди.

Згідно п.6.2 угоди, у випадку порушення будь кого із сторін будь якої умови угоди, винна сторона повинна сплатити іншій стороні штраф, еквівалентний 1 500 000 доларів США.

У 2007 році ОСОБА_5 змінила своє ім'я та по батькові з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_6», що підтверджується копією паспорта.

20.11.2012 року між ОСОБА_2 (Первисний кредитор, фізична особа) та компанією Релемен Траст Лімітед (Новий кредитор, юридична особа, що створена та діє за законодавством Республіки Кіпр) було укладено Договір про відступлення права вимоги.

Згідно умов договору Первісний кредитор передав всі належні йому в повному обсязі права вимоги згідно з угодою від 28.08.2000, укладеною ним з фізичною особою ОСОБА_5, а Новий кредитор прийняв права вимоги, належні Первісному кредитору за Основним Договором.

Пунктами п. 1.2 цього Договору, передбачено те, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора у зобов'язаннях, що виникли з Основного Договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього Договору.

Відповідно до п. 5.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення.

Згідно з додатковою угодою від 20.11.2012 р. були внесені зміни до договору в п 5.1 і виключені слова в п. 5.1. «та нотаріального посвідчення». (а.с. 180).

Відповідно до ст. 513 ЦК України ( в редакції на час укладення договору) правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Форма первсиного довгору била простою письмовою без нотаріального посвідчення.

У даному випадку колегія суддів відхиляє доводи апелянта, щодо нікчемності укладеного договору про відступлення права вимоги, у зв'язку з тим, що він не був посвідчений нотаріально.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких застережень щодо неможливості укладання договору про відступлення права вимоги не було, компанії Релемен Траст Лімітед набула право вимоги за угодою від 28.08.2000 року та є належним кредитором по справі, вказані позивачем підстави щодо визнання договору відступлення права вимоги недійсним не порушують її права, свободи та інтереси, які відповідно в такому разі не потребують відповідно і судового захисту, а вимоги позивача стосовно визнання недійсним договір відступлення права вимоги є безпідставними.

Крім того, в своєму рішення, як на підставу відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на рішення Київського районного суду м. Донецька від 07.10.2013 р. яким були задоволенні позовні вимоги компанії Релемен траст Лімітед До ОСОБА_6 та стягнуто з неї на користь позивача 11 989 500 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

По-перше згідно з договором від 31.12.2014 р. про розірвання договору про відступлення права вимоги від 31 грудня 2014 р., ОСОБА_2 та компанія Релемен Траст Лімітед розірвали оспорюваний договір про відступлення права вимоги. Права та обов'язки сторін по вказаному договору припинили дію з моменту укладення, тому розірваний договір не може бути визнаний недійсним.

По-друге відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого Суду України від 14 травня 2014 р. рішення Київського районного суду м. Донецька від 07 жовтня 2013 р. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 28 листопада 2013 р. були скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.(т.2 а. с. 64). Інформації щодо нового розгляду справи в реєстрі судових рішень немає, та сторонами не надано.

Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на висновки та обґрунтування викладені в рішенні Київського районного суду м. Донецька від 07 жовтня 2013 р. в судовому рішенні є безпідставними та необґрунтованими, та повинні бути виключені з рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що з мотивувальній частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва належіть виключити висновок суду першої інстанції про те, що дійсність угоди від 28.08.2000 р. підтверджена рішенням Київського районного суду м. Донецька. А також висновок про те, що встановлені рішенням Київського районного суду м. Донецька не підлягають доказуванню згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 за довіреністю - ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року - змінити.

Виключити з мотивувальній частини рішення висновок Київського районного суду м. Донецька від 5 листопада 2015 р. про те, що дійсність угоді від 28.08.2000 р. підтверджена рішенням Київського районного суду м. Донецька від 07.10.2013 р., а також висновок про те, що встановлене рішенням Київського районного суду м. Донецька від 05.11.2015 р. не підлягає доказуванню згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді