Справа № 148/941/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Тульчині справу за позовом ОСОБА_1 до Торківської сільської ради Тульчинського району про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тульчинського районного суду з позовом до Торківської сільської ради Тульчинського району про визнання права власності на спадкове майно,мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

18.03.1999 року померла його двоюрідна баба ОСОБА_2 Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яке входить до спадкової маси земельну ділянку площею 2,20 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується сертифікатом ВН № 0146893. На дату видачі сертифікату вартість земельної частки ( паю) становила 7939 грн. Відповідно до ст..2 Закону України « Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку ( пай) є сертифікат на право на земельну частку ( пай ). Згідно п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі та видачі державного акта. Таким чином, право особи на земельну частку ( пай) є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Після смерті ОСОБА_2 позивач за законом є єдиним спадкоємцем. Він двоюрідний внук. Власних дітей спадкодавця не мала. Заповіту ОСОБА_2 не склала. На час відкриття спадщини і до тепер він проживає в с.Торкові. З 1997 року після повернення із армії він проживав разом із ОСОБА_2 в будинку по вул.Алферова,82 в с.Торкові, який остання ще в 1995 році подарувала йому. За змістом пп.1,4,5 «Прикінцеві та перехідні положення « ЦК України у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців до вказаної дати, то до таких правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР. Згідно ст.549 ч.1 п.1 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки позивач проживав разом із ОСОБА_2 на день смерті, то він фактично вступив у володіння спадковим майном з дати відкриття спадщини. За ст.548 ч.2 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Просить суд визнати за ним право власності на земельну частку ( пай) у розмірі 2,20 га, яка знаходиться в адміністративних межах Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та належала його двоюрідній бабусі ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку ( пай) ВН № 0146893 від 20.03.1997 року.

В судове засідання позивач не з»явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов підтримала та пояснила суду, що позивачем до позовної заяви не додано документів, що підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцем, але вони у нього є. Земельну ділянку він особисто не використовував, бо нею користувалось підприємство «Кряж». Більше спадкового майна ОСОБА_2 не залишила. Заяви про прийняття спадщини він до нотаріальної контори не подавав. Також він не ставив вимоги в позові про поновлення строку позовної давності.

Представник відповідача Торківської сільської ради, в судове засідання не з»явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Незважаючи на визнання позову відповідачем суд не може ухвалити рішення про його задоволення, оскільки для цього немає законних підстав.

Із наданих суду сторонами письмових доказів вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 067604, виданого виконкомом Торківської сільської ради 19.03.1999 року, ОСОБА_2 померла 19.03.1999 року.

Згідно сертифікату на право на земельну частку ( пай) серії ВН № 0146893 ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 2,20 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Згідно договору дарування від 23.02.1995 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок із господарськими будівлями в с.Торкові Тульчинського району Вінницької області по вул.Алферова,82.

Із довідки державно нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори № 270/01-10 від 24.05.2016 року слідує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась.

За довідкою Торківської сільської ради № 208 від 19.05.2016 року ОСОБА_1 з 1997 року проживав із своєю двоюрідною бабусею ОСОБА_2 в с.Торкові Тульчиснкього арйону по вул..Алферова,82.

За довідкою Торківської сільської ради № 212 від 23.05.2016 року земельна ділянка №529, яка належала ОСОБА_2, використовується ТОВ «АК «Зелена долина» на підставі договору оренди, укладеного з Тульчинською РДА. Оренду плату отримує Торківська сільська рада.

Вислухавши пояснення представника позивача,вивчивши надані суду письмові докази, оцінюючи їх відповідно до вимог ст.212 ЦПК України,незважаючи на визнання позову відповідачем на підставі ст.174 ЦПК України суд вважає неможливим прийняти рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем суперечить закону.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відсутній заповіт,тому спадкування після її смерті можливе за законом.

Ст.ст.529,530,531,532 ЦК УРСР ,яким на час виникнення правовідносин регулювались питання отримання права власності на спадкове майно, визначено перелік спадкоємців які мають право на спадкування за законом. В ст.529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги можуть бути онуки і правнуки спадкодавця якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Спадкування двоюрідними, троюрідними онуками вказаними статтями ЦК УРСР не передбачено.

Окрім цього, позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцем, а також того, що на час відкриття спадщини не були живими його батьки.

До того ж, в судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась, отже жодний із спадкоємців,в тому числі й позивач ,заяви про прийняття спадщини не подавав як того вимагала ст.549 ЦК УРСР.

Не підтверджено також позивачем та його представником, що були вчинені дії, які свідчать про прийняття спадщини, передбачені ст.549 ч.1 п.1 ЦК УРСР. Зокрема, із наданої Торківською сільською радою довідки слідує, що земельна частка ( пай) перебуває в управлінні та володінні Тульчинської РДА, яка уклала договір оренди із ТОВ «АК «Зелена долина». Це спростовує твердження позивача, що він вступив в управління або володіння спадковим майном.

Суд також враховує, що відповідно до ст.71 ЦК УРСР був встановлений трирічний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено. На час звернення позивача до суду цей строк давно сплив. Тому на підставі ст.80 ЦК УРСР в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 712,80,527-532,549 ЦК УРСР, ст. ст. 209,212, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення суду до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя: