Cправа № 127/2151/16-ц
Провадження № 2/127/1994/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

11 травня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі: Шарапанівському Р. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.07.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.07.2010 року. В квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, про що свідчать довідка ТзОВ «ЖЕО» та копія особового рахунку на квартиру від 03.04.2015 року, але за місцем реєстрації не проживає з 2010 року, про що свідчать акти комісії складені за участю представника «ЖЕО» від 31.03.2015 року та від 04.02.2016 року. Відповідач не є членом сімї та ніколи ним не був, не повязаний з позивачем спільним побутовим інтересом, не мають взаємних прав та обовязків. За пять років не проживання (відсутності) в квартирі, відповідач жодного разу не поцікавився її станом, не надав ні фізичної, а ні матеріальної допомоги на її ремонт та облаштування, позивач несе самостійно витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг. Крім того, реєстрація відповідача створює для позивача труднощі в оформленні субсидії, відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою №88 в будинку № 1 по вул. Литвиненка у м. Вінниці.

Позивач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в яких зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку неодноразово, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечували проти такого порядку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2010 року, ОСОБА_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 продав ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 квартиру за номером 88, яка знаходиться в житловому будинку за №1, розташованому по вулиці Литвиненка в м. Вінниці (а.с. 4-5).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 7).

З актів №1150 від 31.03.2015 року та №605 від 04.02.2016 року, під час виходу за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровано: ОСОБА_2 та ОСОБА_1, також було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово не перебуває зареєстрований ОСОБА_2 з 2010 року (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки ТОВ ЖЕО від 03.04.2015 року № 950, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано 2 осіб: ОСОБА_2 з 01.06.2005 року та ОСОБА_1 з 13.08.2010 року (а.с.10).

З копії особового рахунку №181828, власником є ОСОБА_1, адреса: Литвиненка 1/88, зареєстровано: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники (а.с.11).

Згідно актового запису про зміну імені №294 від 23 гркдня 2011 року, ОСОБА_4 змінив прізвище на «Шевченко».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 понад пять років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: м. Вінниця, вул. Литвиненка, б. 1, кв. 88.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Жмудь