У х в а л а

іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила визнати недійсним рішення Горенської сільської ради від 08 жовтня 2010 року про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1055 га в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданого на його підставі 24 квітня 2012 року державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 02036.

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9, який у грудні 2015 року уточнила і який обґрунтовувала тим, що на підставі договору дарування від 07 березня 2008 року їй та її брату ОСОБА_8 належить на праві власності в рівних частках кожному житловий будинок, загальною площею 126,5 кв. м, з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Горенської сільської ради від 08 жовтня 2010 року їй 24 квітня 2012 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, загальною площею 0,1055 га, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

У січні 2013 року вона дізналася, що на підставі рішення Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 із земель запасу Горенської сільської ради, яка фактично знаходиться в притул перед єдиним виходом та виїздом з домоволодіння позивачки та третьої особи між двором та вулицею.

Також вона довідалася про те, що на підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 отримала на вказану земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 28 лютого 2008 року.

Фактично спірним рішенням Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року позивачку фізично позбавлено будь-якої можливості заїзду до свого домоволодіння, заблоковано вхід та вихід зі свого домоволодіння.

Тобто, вищенаведеним спірним рішенням Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року та виданим на його підставі державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 28 лютого 2008 року, позивачці було створено реальні перешкоди у користуванні своєю власністю, порушені її права власника.

Згідно з протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 05 липня 2013 року встановлено, що передана рішенням Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року у власність ОСОБА_10 спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства розташована в притул перед зробленим задовго до винесення вищевказаного рішення єдиним виїздом з домоволодіння по АДРЕСА_1, у тому числі прямо перед єдиним в'їздом до гаражу зазначеного домоволодіння.

Також у вищезазначеному протоколі від 05 липня 2013 року комісією було встановлено, що протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 03 лютого 2007 року та рішенням Горенської сільської ради від 14 грудня 2006 року було визначено обов'язковою умовою такої приватизації зазначеної ділянки площею 0,04 га ОСОБА_7 з виділенням частки цієї ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Але в спірному рішенні Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року не враховано зазначених висновків земельно-узгоджувальної комісії від 03 лютого 2007 року про обов'язкове виділення частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Крім того, із зазначених документів позивачка дізналася про існування рішення Горенської сільської ради від 14 грудня 2006 року, що було підтвердженням того, що спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства була отримана ОСОБА_7 на загальних підставах із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, як новостворена земельна ділянка.

З вищенаведеного чітко вбачається, що Горенська сільська рада при прийнятті спірного рішення не врахувала вказані в протоколі земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 03 лютого 2007 року висновки про обов'язкове виділення частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів. Також порушила процедуру безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачену п. «в» ч. 3 ст. 116 та ч. 6 і 7 ст. 118 ЗК України, оскільки передачу спірної земельної ділянки у власність було здійснено за скороченою (спрощеною) процедурою, передбаченою ч. 1 ст. 118 ЗК України, виходячи з того, що ОСОБА_7 повинна була бути належним користувачем спірної земельної ділянки.

Натомість, з врахуванням всього наведеного вище та того, що спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні ОСОБА_7 до прийняття спірного рішення, Горенська сільська рада повинна була діяти в рамках повної процедури приватизації згідно із п. «в» ч. 3 ст. 116 та ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України.

Тому з врахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позовної заяви ОСОБА_6 просила визнати незаконним та скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 вересня 2007 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_7, яка проживає в АДРЕСА_3». Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, виданий ОСОБА_7 28 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі та зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44, та скасувати державну реєстрацію зазначеного державного акта на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року в позові ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року скасовано, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 вересня 2007 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_7, яка проживає в АДРЕСА_3».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_6, виданий ОСОБА_7 28 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 44.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції в цілому зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 07 березня 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 належить на праві власності в рівних частках кожному житловий будинок, загальною площею 126,5 кв. м, з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Горенської сільської ради від 08 жовтня 2010 року ОСОБА_6 24 квітня 2012 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, загальною площею 0,1055 га, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_7.

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 вересня 2007 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_7, яка проживає в АДРЕСА_3», передано ОСОБА_7 земельну ділянку у приватну власність площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2, із земель запасу Горенської сільської ради (рілля.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_8, виданого 28 лютого 2008 року на підставі рішення Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0477 га, яка розташована АДРЕСА_2, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4.

Згідно з протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 05 липня 2013 року комісія, виїхавши за адресою АДРЕСА_1 та обстеживши земельну ділянку, встановила, що передана рішенням Горенської сільської ради від 06 вересня 2007 року у власність ОСОБА_7 спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства розташована в притул перед зробленим задовго до винесення вищевказаного рішення єдиним виїздом з домоволодіння по АДРЕСА_1, у тому числі прямо перед єдиним в'їздом до гаражу зазначеного домоволодіння, ворота гаражу відчиняються прямо на ділянку ОСОБА_7

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 у справі за № 6-68цс15.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та на порушення як наведених норм права, так і вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не звернув уваги, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло ще у 2011 році, так як про можливе порушення своїх прав та інтересів позивач могла знати в цьому році при зверненні з відповідною заявою до Горенської сільської ради. Отже строк позовної давності, передбачений статті 257 ЦК України, на момент пред'явлення ОСОБА_6 позову 03 листопада 2015 року, сплив.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року скасувати, а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік