Справа № 645/4969/15-ц
Провадження № 2/645/127/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі - Ятловій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житлове приміщення, про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та вселення в житлове приміщення, визначення порядку користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступне. Спірна квартира АДРЕСА_1 17.12.1998р. була приватизована позивачем, його дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_2 24.10.2002р. ОСОБА_5 померла. Її спадщину у вигляді 1/3 частини вказаної квартири успадкували в рівних частинах (по 1/9 кожний) позивач та його сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Згідно з даними КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано:

1/9 частка за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду,

2/3 часток - на праві спільної сумісної власності за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду,

1/9 частка - за позивачем ОСОБА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 27.08.2012р.,

1/9 частка - за позивачем ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 24.03.2004р.

Приймаючи до уваги, що частки у праві спільної сумісної власності в разі виділу є рівними частка позивача та відповідача становлять по 1/3 кожному, а тому всього позивачу та ОСОБА_2 належить по 4/9 частин спірної квартири. Право власності на 1/9 частину відповідачем ОСОБА_3 не оформлено.

Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат площею 17,1 кв.м, 17,4 кв.м і 10,3 кв.м, балкону, кухні 6,8 кв.м, коридору, ванної та туалетної кімнат та вбудованої шафи, загальною площею 61,1 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м. В квартиру без згоди позивача в 2010р. відповідач ОСОБА_2 заселив свою цивільну дружину відповідачку ОСОБА_4 та малолітню дочку ОСОБА_6 ОСОБА_2 та його дружина зловживають спиртним, вчиняють сварки, з приводу чого позивач вимушений був звертатися до міліції, крім того він одноособово сплачує комунальні послуги. Між ними склався певний порядок користування, згідно з яким позивач займає велику кімнату без балкону площею 17,4 кв.м, ОСОБА_2 з сімєю - кімнати 17,1 кв.м та 10,3 кв.м. Відповідач ОСОБА_3 в квартирі не мешкає. Заявляючи позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 посилався на втрату ним свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, та керувався правом власника майна згідно ст.392 ЦК України предявити позов про визнання права власності в разі втрати документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи розмір часток у праві власності на квартиру ОСОБА_1 просив визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши на належні йому 4/9 часток кімнату 17,4 кв.м (в той час як йому припадає 19,91 кв.м), ОСОБА_2 на належні 4/9 частин кімнату 17,1 кв.м (в той час як йому також припадає 19,91 кв.м), ОСОБА_3 на належні 1/9 частин - кімнату 10,3 кв.м (в той час як йому припадає 4,97 кв.м). Так як відповідачі порушують його право користування квартирою , ОСОБА_1 вимушений вимагати усунення перешкод в користуванні власністю - а саме про виселення ОСОБА_4 яка не має права користування квартирою, та про вселення позивача в квартиру.

В судовому засіданні зазначені вище вимоги позивач підтримав. Пояснив суду, що він і зараз мешкає у спірній квартирі, займає кімнату 17,4 кв.м, яку запирає на замок, користується усіма місцями загального користування, проте вважає, що відповідачі перешкоджають його праву власності, т.щ. заперечують проти вселення до нього в квартиру жінки, з якою він бажає утворити сімю.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував. Зазначив, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають позивач ОСОБА_2, він та його малолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, крім того, в квартирі фактично мешкає цивільна дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка є матірю малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виселення ОСОБА_4 завадить правам малолітньої дитини, яка потребує материнського догляду та турботи. Крім того, зазначив у судовому засіданні, що малогабаритна кухня не дозволяє їм одночасно користуватися нею з урахуванням проживання в квартирі двох окремих сімей, на теперішній час кухнею вони користуються по черзі, їжу взагалі приймають в житлових кімнатах. Проти запропонованого позивачем варіанту користування він заперечує, бо в такому випадку він отримує житлову кімнату, яка є площею меншою, ніж припадає на його частку, за наявності сімї та малолітньої дитини він користується також і кімнатою 10,3 кв.м і пропонує користуватися нею з ОСОБА_3 спільно.

ОСОБА_3 проти позову заперечував, вказавши, що взагалі не має ключив від квартири, яка повністю перебуває в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, хоча він також має бажання мати в користуванні окрему кімнату.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що спірною є квартира АДРЕСА_1, право власності на яку згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано:

1/9 частка за відповідачем ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 25.01.2016р.,

2/3 часток - на праві спільної сумісної власності за позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду,

1/9 частка - за позивачем ОСОБА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 27.08.2012р.,

1/9 частка - за позивачем ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 24.03.2004р. , а.с.136-139

Відповідно до положень ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Заявляючи позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 посилався на втрату ним свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, та керувався правом власника майна згідно ст.392 ЦК України предявити позов про визнання права власності в разі втрати документа, який посвідчує його право власності. Будь-яких доказів на підтвердження факту втрати вказаного свідоцтва, відсутності можливості одержання чи відновлення документу про право власності. Більш того, під час розгляду справи у суді позивачем було отримано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, що має силу оригіналу, а.с. 106.

З врахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/3 частину спірної квартири в звязку із втратою свідоцтва про право власності суд відмовляє.

Положеннями ч.3 ст.358 ЦК України встановлено, що кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, складеного 14.03.2013р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат площею 17,1 кв.м, 17,4 кв.м і 10,3 кв.м, балкону, кухні 6,8 кв.м, коридору, ванної та туалетної кімнат та вбудованої шафи, загальною площею 61,1 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м, а.с.13-14.

В запропонованому позивачем ОСОБА_1 варіанті позивач пропонує виділити йому у користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м, відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,1 кв.м з балконом, відповідачу ОСОБА_3 житлову кімнату площею 10,3 кв.м. Місця загального користування позивач пропонує залишити в спільному користуванні.

При такому варіанті цьому ОСОБА_3 виділяється кімната, яка на 5,32 кв.м більша від його частки у праві власності на квартиру, 1/9 частка якої належить йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 25.01.2016р.

Вказані висновки містяться в ухвалі судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.05.2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, а.с.56-57.

Крім того, проти такого варіанту заперечує відповідач ОСОБА_2, який є співвласником 1/9 та 1/3 (2/3 х1/2) часток спірної квартири, бо при такому варіанті він отримує житлову кімнату, яка є площею меншою, ніж припадає на його частку, за наявності сімї та малолітньої дитини він користується також і кімнатою 10,3 кв.м і пропонує користуватися нею з ОСОБА_3 спільно.

Крім того, сторони зазначили у судовому засіданні, що малогабаритна кухня не дозволяє їм одночасно користуватися нею з урахуванням проживання в квартирі двох та більше окремих сімей, на теперішній час ОСОБА_1 та сімя ОСОБА_2 кухнею користуються по черзі, їжу взагалі приймають в житлових кімнатах.

Суд вважає суттєвим відступлення від ідеальних часток у квартирі посімейного заселення у будинку типового проекту, призначеної для проживання однієї сімї, де площа кухні становить 5,6 кв.м.

З врахуванням наведеного вище позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання порядку користування житловим приміщенням та наступне відкриття особових рахунків з урахуванням приміщень, що перебувають у користуванні кожного з співвласників, суд вважає такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_2 та малолітня дочка останнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а.с.15.

Крім того, в квартирі фактично мешкає цивільна дружина ОСОБА_2 та мати малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачка ОСОБА_4

Положеннями ст.156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Як зазначає п.15 Пленуму Верховного суду України „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя при розгляді спорів про користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визначення права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сімї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що в спірній квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина співвласника ОСОБА_2 позовні вимоги щодо виселення з квартири її матері ОСОБА_4 суд також вважає безпідставними.

В процесі судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 на теперішній час фактично мешкає в квартирі АДРЕСА_1, особисто займає житлову кімнату площею 17,4 кв.м, двері в яку зачиняються їм на замок, доступ інших співвласників до його кімнати та речей обмежений. Крім того в його користуванні перебувають місця загального користування: кухня, коридор, ванна та туалетна кімнати. Такий порядок склався в тому числі за його власною згодою, в той час як співвласник ОСОБА_3 взагалі доступу до квартири та користування нею на теперішній час взагалі не має. Згоди про користування квартирою між усіма співвласниками не досягнуто. З врахуванням викладеного суд не вбачає підстав для захисту права позивача шляхом його вселення у спірну квартиру, доступ до якої в нього і так не обмежений.

Керуючись ст.ст. 116, 156 ЖК України, ст.30, 33 Конституції України, Пленумом Верховного суду України „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя , „Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України , ст.ст.208, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житлове приміщення, про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та вселення в житлове приміщення, визначення порядку користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя-