Провадження № 2/317/1282/2016
Справа № 317/3469/16-ц
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

08 вересня 2016 р. м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Сакоян Д.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітніми дітьми,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітніми дітьми.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху в порядку ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору з позовних заяв немайнового характеру складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

У позові ОСОБА_1 заявила дві немайнові вимоги, відтак позивачу слід було сплатити: 551,20 грн.*2 = 1102,40 грн.

Наразі в матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору на суму 551,20 грн. Таким чином, позивачу слід доплатити судовий збір у сумі 551,20 грн.

Позивачем на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі до матеріалів позовної заяви додано квитанцію від 15.08.2016 р. на суму 551,20 грн.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Перевіривши наявність зарахування сплаченого судового збору за квитанцію від 15.08.2016 р. на суму 551,20 грн., суд встановив, що до Запорізького районного суду Запорізької області станом на 08.09.2016 р. не надходило підтвердження зарахування вказаної суми до спеціального фонду Державного бюджету України.

Крім того, позивачу належить усунути й інший недолік. Так, у вступній частині позову ОСОБА_1 зазначає, що звертається до суду в інтересах неповнолітніх дітей.

Разом з тим, зі змісту описової частини позову вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є бабусею неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

За приписами ст. 45 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

З метою захисту прав і свобод людини і громадянина у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може особисто або через свого представника звертатися до суду з позовом (заявою), брати участь у розгляді справ за його позовними заявами (заявами), а також на будь-якій стадії розгляду вступати у справу, провадження в якій відкрито за позовами (заявами) інших осіб, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у тому числі у справі, провадження в якій відкрито за позовом (заявою) іншої особи. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повинен обґрунтувати суду неможливість особи самостійно здійснювати захист своїх інтересів. Невиконання Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог щодо надання зазначеного обґрунтування має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Стаття 165 Сімейного кодексу України визначає коло осіб, які мають право на подання позовів про позбавлення батьківських прав, однак дана не підміняє норми Цивільного процесуального кодексу та не визначає можливість звернення до суду однієї особи в інтересах інших осіб. Водночас суд відзначає, що особи, які визначені у ст. 165 СК України, дійсно мають право самостійно виступати у якості позивачів за позовами про позбавлення батьківських прав.

Отже, наразі позов не містить посилання на норму права, яка дозволяє позивачу, який не є законним представником дітей звертатись з позовом до суду в їх інтересах, а тому позивачу слід або вказати норму закону, яка дозволяє їй звертатись до суду в інтересах інших осіб, а у разі, якщо така норма відсутня, то слід усунути недоліки вступної частини позову, виключивши посилання на звернення до суду в інтересах дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України, подання до суду позовної заяви, яка не відповідає вимогам, встановленим законом, є підставою для залишення цієї позовної заяви без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків. Цей строк не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітніми дітьми залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути зазначені вище недоліки протягом трьох днів з моменту отримання даної ухвали та розяснити, що в іншому випадку заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.І. Сакоян