Справа № 369/6915/16-ц
Провадження № 2/369/3166/16
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Прикмета І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, ОСОБА_2 про захист ділової репутації, гідності та честі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 01.04.2016 року приблизно о 15 годині вона вдома займалася прибиранням кухні. Під час прибирання випадково травмувала ліву гомілку.

Батько позивача, ОСОБА_3, донька, ОСОБА_4 зразу ж відвезли її до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, яка розташована у АДРЕСА_1 до приймального покою.

При огляді у лікарні, який відбувся приблизно о 16 годині, у позивача виявили

перелом лівої гомілки, що підтверджується довідкою №1781 від 01.04.2016 року.

Прийом здійснював лікар-травматолог ОСОБА_2. Під час огляду він натякнув на те, щоб позивач його «подякувала» матеріально. На цю «пропозицію» вона відповіла, що сама являється медичним працівником та поросила робити свою справу сумлінно.

Вочевидь, маючи на меті свої «інтереси» та для створення якихось незручностей лікар зразу ж заявив, що позивач перебуває у стані алкогольного сп'яніння та на свій розсуд у довідці №1781 від 01.04.2016 року зробив запис - 0,7% (проміле) сп'яніння. При цьому будь-яких аналізів крові, сечі і т.і. у позивача не брали.

Позивача це вкрай обурило і зразу ж її батько та донька відвезли її до Київського обласного наркологічного центру (смт Глеваха) де позивача фахово обстежили взявши на досліди кров та сечу. Крім того, вона два рази дихала в апарат для виявлення алкоголю в організмі. Всі дослідження, які проходили в період з 17-50 до 18-25, дали негативний результат - не виявили у позивача будь-яких ознак алкогольного сп'яніння, що підтверджується протоколом №22 від 01.04.2016 року.

За даний огляд позивач змушена була заплатити 267 гривень 19 копійок.

Позивач звернулась зі скаргою до керівництва ЦРЛ з проханням щоб перед нею, бодай, вибачились. Але їй прийшла проста «відписка» від головного лікаря О.Т. Заводецького про те, що під час невиробничої побутової травми не складається протокол про встановлення факту вживання алкоголю.

Позивач вважала такий підхід до виконання своїх професійних обов'язків медичним працівником вкрай неправильним та обурливим.

Тому позивач просила зобов'язати Центральну районну лікарню Києво-Святошинського району та лікаря-травматолога ОСОБА_2 у письмовому вигляді принести їй свої вибачення за базпідставне звинувачення її у алкогольному сп'янінні під час надання медичної допомоги 01.04.2016 року.

Стягнути з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району та лікаря-травматолога ОСОБА_2 солідарно витрати на повторне обстеження в сумі 267 гривень 19 копійок. Стягнути з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району та лікаря-травматолога ОСОБА_2 солідарно завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень.

Позивач та її представник позовні вимоги в судовому засіданні підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі.

Представник Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району проти вимог позову заперечував та просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків що були надані під присягою, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно з довідки 1781 від 01 квітня 2016 р. виданої Центральною районною лікарнею Києво-Святошинського району, 01.04.2016 р. ОСОБА_1 о 16 год. 00 хв. звернулась до лікарні за медичною допомогою у зв'язку з травмуванням лівої гомілки і розривом дельтовидного сухожилля.

Огляд позивача проводив лікар ОСОБА_2, та відповідно вищезазначеної довідки ним було зафіксовано наявність алкогольного сп'яніння у позивача 0,1 - 0,7 % (проміле).

Не погоджуючись з зазначенням в довідці виданої лікарем Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району ОСОБА_2 наявності алкогольного сп'яніння, позивач звернулась до Київського обласного наркологічного диспансеру стосовно медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння.

Згідно протоколу № 22 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння ОСОБА_1 складеного 01 квітня 2016 року, вбачається що відповідно до огляду проведеного 01.04.2016 р. 17-50 хв. - 18-25 хв. в сечі та в крові спирту етилового не знайдено.

Позивач звернулась до головного лікаря Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району ОСОБА_6 із заявою щодо надання письмових пояснень відносно дій лікаря ОСОБА_2 та медсестри для подальшого вирішення питання в прокуратурі.

Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району листом від 30.05.2016 р. № 337 надала позивачу відповідь про те що, гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталась за медичною допомогою 01.14.16 о 16.00 їй було проведено огляд на стан сп'яніння та проведено тест на наявність алкоголю в видихаємому повітрі агрегатом Алконт 01С1 16.00-16.20 - 0,7 % (двічі, про що свідчать записи в журналі). Керуючись наказом № 36 від 01.03.16 під час невиробничої побутової травми на складається протокол для встановлення факту вживання алкоголю.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28). Статтею 68 Конституції встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У п. 18 цієї постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що згідно із положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом роз'яснень п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід також зазначити, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових та професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

При вирішенні спору про поширення інформації, яка не відповідає дійсності, і порочить честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної шкоди поширенням недостовірної інформації, суд ураховує вимоги закону про необхідність визначення характеру такої інформації та з'ясовування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Так при розгляді справи в суді, було встановлено що лікар Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району ОСОБА_2 при огляді позивача ОСОБА_1, двічі здійснив проведення тесту на наявність алкоголю у видихаємому повітрі позивача спеціальним медичним приладом «Алконт 01СУ», про що було здійснено відповідні записи у журналі прийому хворих.

Предметом спору у даному випадку є довідкова інформація, зазначена відповідачем у довідці 01.04.2016 р.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що відповідна інформація зазначалась лікарем на підставі медичного приладу «Алконт 01СУ», та доводилась до відома самої позивачки.

Зазначена довідка від 01.04.2016 р. № 1781 недійсною визнано не було, а згадана інформація що в ній зазначена не може бути визнано недостовірною, оскільки в її основу було покладено відповідне судження взяте з медичного приладу.

Більш того, надання такої інформації не можна витлумачити як поширення в розумінні ст. 277 Цивільного кодексу України, а слід розцінювати суто як виконання медичного обов'язку, відповідно такі дії відповідача є законними, а згадана вище інформація не може бути підставою для вимог про її спростування.

З наведеного вище суд приходить до висновку, що підстав для зобов'язання відповідачів принести позивачу вибачень, та відповідно задоволення похідних вимог що стосується стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, у суду не має.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного, ст. ст. 19, 34, 56 Конституції України, ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 15, 16, 23, 277, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 33, 58-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, ОСОБА_2 про захист ділової репутації, гідності та честі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.