ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Демяносова М.В., Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участю представника ПАТ «Дельта Банк» - МединськогоМ.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Грішакова ОксанаВікторівна, Служба у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_9, про визнання договору іпотеки недійсним та за позовною заявою ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_7, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Грішакова Оксана Вікторівна, Служба у справах дітей Харківської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційними скаргами представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з указаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 19 квітня 2007 року між ОСОБА_7 (позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), (кредитодавець) укладено договір споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_7 споживчий кредит у сумі 148 650,00 доларів США, що на дату видачі становило 750 682,50 грн, строком до 2018 року зі сплатою за користування кредитом 13 % річних.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме чотирикімнатна квартира, загальною площею 101,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

19 квітня 2007 року між ОСОБА_7 (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки (житлове приміщення), за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, чотирикімнатну квартиру, загальною площею 101,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Базилевич В.А. за реєстровим № 8756, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2002 року, реєстраційний № В-56961.

Вважає, що договір іпотеки є недійсним, оскільки він укладений із суттєвими порушеннями норм чинного законодавства України.

14 жовтня 1995 року між позивачем та ОСОБА_12 укладено шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час укладення договору іпотеки ОСОБА_9 була неповнолітньою, постійно проживала разом з батьками та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1

Позивачу не було відомо та не роз'яснено ні відповідачем, ні нотаріусом, що під час укладення договору іпотеки порушуються права неповнолітньої доньки на користування житлом і він не має права, без дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки.

Відповідачу було відомо про наявність неповнолітньої дитини, оскільки під час укладення кредитного договору та договору іпотеки позивачем було надано копію паспорту з відміткою про дитину.

03 серпня 2015 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір іпотеки від 19 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк».

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 квітня 2007 року її батьком укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Вважає вказаний договір іпотеки є недійсним, оскільки під час укладення цього договору порушені норми чинного законодавства та її права, так як на момент укладення договору іпотеки вона була неповнолітньою та була зареєстрована і постійно проживала у вказаній квартирі зі своїми батьками.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_9 задоволено повністю.

Визнано недійсним договір іпотеки від 19 квітня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_7 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_3 для забезпечення виконання його грошових зобов'язань за кредитним договором № 0 від 19 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою Оксаною Вікторівною 19 квітня 2007 року за реєстровим № 2685.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_9 відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору у сумі по 133 грн 98 коп. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі по 133 грн 98 коп. з кожного.

У касаційних скаргах представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просять скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з положень статей 29, 30, 203, 215, 261 ЦК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства» та тих обставин, що на час укладання ОСОБА_7 договору іпотеки, в квартирі була зареєстрована його неповнолітня донька ОСОБА_9, а тому передача квартири, право користування якого зберігає неповнолітня дитина, в іпотеку без отримання на це дозволу органу опіки та піклування є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовів, апеляційний суд виходив з того, що його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки і піклування, проте судом не встановлено обставин, які б призвели до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права ОСОБА_9 на користування житлом - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладання оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Як установлено судами попередніх інстанцій, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачу ОСОБА_7 із 2002 року на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 року.

19 квітня 2007 року ОСОБА_7 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_7 споживчий кредит у сумі 148 650,00 доларів США.

На забезпечення повернення ОСОБА_7 кредитних коштів за кредитним договором між банком та позичальником ОСОБА_7 в той же день 19 квітня 2007 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_7 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності чотирикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Під час укладання іпотечного договору ОСОБА_7 засвідчив, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб в тому числі і дітей (пункт 1.3 іпотечного договору).

Також нотаріусу була надана довідка Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Орджонікідзевська філія дільниця № 48 від 18 квітня 2007 року № 1223, видана на ім'я ОСОБА_7, у якій вказано, що в переданій в іпотеку квартирі зареєстровані: ОСОБА_7 та ОСОБА_14 Малолітніх та неповнолітніх дітей у квартирі немає.

Однак, як встановлено апеляційним судом, згідно з довідкою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Орджонікідзевська філія дільниця № 48 від 07 грудня 2014 року № 987, виданою на ім'я ОСОБА_9, у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, з 21 січня 2003 року зареєстровані не тільки ОСОБА_7, ОСОБА_14, а також їхня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Листом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 06 серпня 2015 року підтверджено дані, зазначені у довідці Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Орджонікідзевська філія дільниця № 48 від 07 грудня 2014 року № 987.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що укладаючи 19 квітня 2007 року оспорюваний договір, ОСОБА_7 приховав той факт, що його малолітня донька ОСОБА_9 має право користування квартирою, яка була передана ним в іпотеку.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин, вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Колегією суддів апеляційного суду установлено, що ОСОБА_9, яка була неповнолітньою на час укладення оспорюваного договору не мала і не має права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, яка була передана в іпотеку її батьком - ОСОБА_7 Вона набула право користування квартирою, як член сім'ї власника, відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Ні на час звернення до суду, ні на час розгляду справи судом, права користування квартирою, що знаходиться в іпотеці, позивачка ОСОБА_9 не втратила.

Обставин, які б свідчили, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронні законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло, судом не встановлено.

Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-2940цс15 прийняв постанову від 20 січня 2016 року, в якій сформував правовий висновок відповідно до якого норма статті 177 СК України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Касаційні скарги не містять доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік