Справа № 351/1437/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1922/2016
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В. М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим будинком та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житлом та зняття з реєстрації, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Снятинського районного суду від 27 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року з даним позовом до суду звернувся ОСОБА_3 та просив постановити рішення, яким вселити його в житловий будинок, що знаходиться по вул. Грушевського, 70 в с. Стецева Снятинського району та зобовязати відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні спільним майном.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що з 30 вересня 1985 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду від 29 травня 2012 року розірвано. Від цього шлюбу у них є троє дітей, які на даний час повнолітні. За час перебування в шлюбі вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями в с. Стецева по вулиці Грушевського,70. Разом проживали в даному будинку та зареєстровані в ньому. На даний час відповідач припинила з ним спільне проживання, виїхала на заробітки в Москву і періодично приїжджає на Україну. В даному будинку залишилися проживати, крім відповідачки, син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6. Відповідач перешкоджає йому проживати в їхньому спільному будинку, тому змушений винаймати житло, яке зобовязаний звільнити. Відповідач зверталась з позовом до суду у 2013 році про реальний розподіл спільного будинку, а через те, що не дійшли згоди про сплату йому вартості половини будинковолодіння за заявою відповідача ухвалою Снятинського районного суду від 02 липня 2013 року позовну заяву залишено без розгляду. Оскільки відповідач перешкоджає йому проживати в будинку та користуватись майном, яке є їхньою спільною сумісною власністю, змушений звернутися до суду з даним позовом.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом, оскільки не проживає в ньому більше року без поважних причин.

Ухвалою Снятинського районного суду від 11 січня 2016 року обєднано позови в одне провадження.

Рішенням Снятинського районного суду від 27 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та задоволити її позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Спільне життя сторін не склалось через негідну поведінку ОСОБА_3 Проживання було нестерпним, ОСОБА_3 не працював, зловживав алкогольними напоями, влаштовував сварки, принижував членів сімї перед сусідами та родичами, часто доводилось викликати міліцію. У 2012 році зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки її чоловік більше 7 років перебував у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, однак судом не було точно встановлено з якого часу ОСОБА_3 не проживав в спірному будинку. У 2013 році апелянт звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_6, яка перебуває на її утриманні.

Суд не врахував, що 15 квітня 1999 року вона проживаючи одна з трьома дітьми в орендованому житловому приміщенні придбала житловий будинок в с. Стецева по вул. Грушевського, 70 Снятинського району житловою площею 14, 9 кв.м та перейшла проживати туди з дітьми, оскільки до цього часу сімя не мала власного житла. На придбання будинку ОСОБА_3 не надав жодної допомоги, в оплаті комунальних послуг участі теж не приймав. Даний будинок до цього часу належним чином не відремонтований, придатна для проживання одна кімната, яку своїми силами відремонтував син ОСОБА_5. На даний час в будинку по вул. Грушевського, 70 в с. Стецева Снятинського району в кімнаті площею 14, 9 кв.м проживають брат і сестра. ОСОБА_3 без поважних причин за даною адресою не проживає з 2012 року, тобто часу розірвання шлюбу. Будь-якого особистого майна, яке б належало йому на праві власності в даному будинковолодіння немає. Суд першої інстанції помилково зазначив, що після розлучення йому було створено нестерпні умови і він змушений був шукати інше житло, яке винаймає по даний час.

Суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин справи, в рішенні є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок чого неправильно застосовані норми матеріального права і не застосовані норми матеріального права, які слід було застосувати. Дані порушення призвели до неправильного вирішення спору та ущемлення конституційних прав апелянта та її дітей.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є співвласником спірного житлового будинку, оскільки будинок придбаний за час спільного проживання в шлюбі, що не заперечується ОСОБА_4, позивач іншого житла немає, не проживає в будинку з поважних причин через сімейні непорозуміння.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 080844 від 02 червня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1985 року.

Рішенням Снятинського районного суду від 29 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 квітня 1999 року ОСОБА_4 придбала житловий будинок № 70 по вулиці Грушевського в с. Стецева.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23 вересня 2015 року, від 16 січня 2016 року та довідки Стецівської сільської ради № 1758 від 23 вересня 2015 року, житловий будинок № 70 по вулиці Грушевського в с. Стецева, в якому проживає ОСОБА_7 потребує капітального ремонту, у даному будинку проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зареєстровані ОСОБА_4, яка на час видачі довідки перебуває за межами України та ОСОБА_3, який також зареєстрований в даному господарстві, але не проживає протягом 3,5 років (30-31).

За правилами частини четвертої статті 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Посилання в апеляційній скарзі на те,що позивач фактично не сплачував комунальні платежі також не є підставою для відмови у задоволенні позову в частині вселення позивача у спірний будинок та зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні.

У засіданні апеляційного суду представник апеляційного суду підтвердив, що ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом про поділ спірного будинку і з колишнім чоловіком не може дійти згоди про сплату грошової компенсації.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_9