У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області) під час примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на його користь аліментів на його утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів останнього, на підставі якого було видано виконавчий лист.

Зазначає, що посадові особи ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області допустили не передбачене законодавством зменшення виплат, умисно не урахували усі види доходів боржника, що призвело до порушення його прав. Таким чином, ОСОБА_4 просив зобов'язати ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області виконувати рішення своєчасно та проводити стягнення у повному обсязі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові ухвали постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням норм ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про залишення без задоволення скарги.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року задоволено позов прокурора в інтересах ОСОБА_4 - інваліда другої групи та стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів.

15 травня 2012 року видано виконавчий лист та пред'явлено стягувачем до виконання.

Постановою державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області від 18 липня 2012 року відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області від 15 травня 2015 року стягнення відповідно до встановленого судовим рішенням розміру аліментів проводиться з доходів боржника, зокрема: з місця роботи - ТОВ БДБК «Меркурій», пенсії та підприємницької діяльності, інші доходи у боржника відсутні. Відповідно до складеної довідки-рахунку заборгованість боржника складає 482 809 грн 40 коп. Боржником сплачено 27 липня 2015 року 277 грн та 14 серпня 2015 року 190 494 грн 86 коп.

Також установлено, що після нарахування заборгованості державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника з метою погашення заборгованості по аліментах.

Таким чином, державним виконавцем були встановлені усі доходи боржника, вжиті усі передбачені законом заходи щодо стягнення заборгованості, а тому суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І. Гулько

В.А. Черненко