Справа № 451/1250/15 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/2149/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача Жарського І.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з указаним позовом до відповідача про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором CGVPGA00000044 від 20.06.2007 року у розмірі 20 701,47 дол. США, що за курсом НБУ складає 441 148,26 грн. Стягнути судові витрати.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно визначений характер спірних правовідносин які виникли між сторонами, невірно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю. Мотивує тим, що 20.06.2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір з остаточним терміном погашення 16.05.2012 року. У зв'язку з невиконанням зобов'язань Банк звернувся до суду про стягнення заборгованості з позичальника та 11.03.2015 року Радехівським районним судом винесено рішення про стягнення заборгованості. Однак з невиконанням зобов'язань за цим договором у відповідача знову утворилась заборгованість, яка станом на 28.08.2015 року становить 20 701,47 дол. США.

Виходячи із змісту ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє відносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань. Позивачем до позовної заяви надано обґрунтований розрахунок заборгованості, з якого вбачається про наявну заборгованість з урахуванням всіх проплат і така не спростована відповідачем.

При зазначених обставинах, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4, котрий був присутнім у судовому засіданні до оголошення в такому перерви 05.05.2016 року проти мотивів апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Врахувати, що за попереднім рішенням суду, про яке вказує представник позивача з його довірителя стягнуто суму заборгованості в тому числі достроково суму кредиту, що обрахована станом на 03.02.2015 року і включала в себе суми по тілу кредиту, відсотки за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитним коштами, пеню, штраф і судом позовні вимоги банку були задоволені та стягнуті у спосіб заявлений позивачем. До складових входила сума по всьому заборгованому достроковому тілу кредиту та зазначені вище суми, згідно умов договору. Його довірителем рішення виконано і виконавче провадження закінчено, про що винесено 18.06.2015 року постанову та банк з такою погодився. Звернення з позовом про стягнення заборгованості з посиланням на ті ж умови договору, в тому числі про стягнення 18 380 доларів США заборгованості по тілу кредиту та зазначені у позові нарахування за умовами договору - є безпідставним. Попереднім рішенням стягнуто усі платежі за договором достроково. Сума, котра заявлена була до стягнення станом на 03.02.2015 року - 43 494, 27 долари США заборгованості по тілу кредиту та відповідно інші суми нарахувань за користування таким та штрафні санкції. Незважаючи на те, що по причині виконання рішення суду винесено зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження банк, безпідставно заявляє повторно про стягнення суми тіла кредиту та інші платежі. Після винесення рішення суду договірні відносини припинились. Вважає, що суд навів достатньо мотивів за яких дійшов правильного висновку про відмову у позові.

В останнє засідання після оголошеної перерви не з»явився. Про причини неявки не повідомив. Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у його відсутності, що узгоджується з положеннями ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає .

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегія суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову банку, суд виходив із встановлених у справі обставин.

Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 20.06.2007 року укладено договір №CGVPGA00000044 про надання кредиту в розмірі 250000 доларів США на термін до 16.05.2012 року (а.с.8-10), із укладенням в подальшому додаткових договорів № 1 від 9 липня 2012 року із зміною кінцевої дати погашення кредиту до 16 травня 2017 року та Додаткового договору № 2 від 23.01.2013 року із зміною п. 4.1 Договору щодо розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини суми (разом з нарахованими процентами відповідно до ст.1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст.ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають встановлені договором або законом правові наслідки, до яких відноситься припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов»язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530 та 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Звернувшись вперше в 2015 році з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з врахуванням внесених до такого змін зазначеними вище додатковими угодами, банк тим самим застосував до позичальника положення ст. 611 ЦК України, звернувся про дострокове стягнення суми кредиту та відповідно передбачених договором відсотків та інших платежів, що обумовлені у договорі за порушення боржником виконання зобов»язання.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11.03.2015 року задоволено повністю позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_3 835 694, 15 грн. заборгованості за кредитним договором №CGVPGA00000044.

Із змісту судового рішення убачається, що зазначена у рішенні сума заборгованості позивачем вказувалась станом на 03.02.2015 року, і складала 43 494,27 дол. США - заборгованості за кредитним договором із включенням суми дострокового повернення кредиту, 3 977,57 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 846,72 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 675,35 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 15,39 дол. США - штраф (а.с.40-42).

Таким чином встановлено, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11.03.2015 року позов банку задоволено повністю та постановлено про стягнення з ОСОБА_3 суми всієї заборгованості по кредитному договору, що утворилась станом на 03.02.2015 року і стягнуто таку заборгованість у спосіб заявлений позивачем у справі. /а.с. 40/

Зазначене рішення суду набрало законної сили 03.04.2015 року і судом видано виконавчий лист на примусове його виконання. /а.с. 43/.

Постановою 15.05.2015 року державного виконавця Добош М.В. ВДВС Радехівського району Львівської області відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк до 22.05.2015 року для добровільного виконання судового рішення. /а.с. 45/.

18.06.2015 року цим же державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав сплати боржником всієї суми боргу за судовим рішенням, згідно наданих боржником квитанцій, фактичним виконанням виконавчого документу, про що вказано у цій постанові. /а.с. 46. /

Згідно долучених до справи копій квитанцій, за якими убачається сплата боржником платежами від 03.04.2015 року, 11.06.2015 року та 12.06.2015 року на користь КБ « Приватбанк» саме на виконання рішення суду від 11.03.2015 року, тобто у період з 03.04.2015 року по 12.06.2015 року в сукупності суми боргу визначеної за рішенням суду ( а.с. 48 , 49 ).

Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження стягувачем не оскаржувалась.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що уся заборгованість в тому числі, що включала суму дострокового кредиту по кредитному договору, котра виникла станом на 03.02.2015 року була сплачена на користь банку до 12.06.2015 року на виконання рішення суду від 11.03.2015 року.

Звертаючись до суду 18.09.2015 року з вимогами про стягнення як суми заборгованості по кредитному договору від 20.06. 2007 року до ОСОБА_3, позивач просив стягнути 20 701,47 дол. США, що за курсом НБУ складає 441 148,26 грн., що включає 18 380, 68 доларів США заборгованості по кредиту, 410, 51 долар США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 846,72 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом, 66, 60 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов»язанння за договором, 11, 73 долари США штраф/ фіксована частина/ та 985, 23 долари США штраф / процентна складова/, що становить на його думку заборгованість по договору станом на 28.08.2015 року.

З наданого суду розрахунку суми боргу, про стягнення якого заявлено позовну вимогу та пояснень представника позивача з цього приводу у суді апеляційної інстанції, встановлено, що поступаючі платежі на виконання рішення суду від 11.03.2015 року приймались банком як платежі по Кредитному договору з врахуванням встановленого курсу долара по відношенню до національної валюти на день внесення таких платежів та зараховувались в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором з врахуванням визначеної договором черговості зарахування платежів, що обумовлено у п. 3.3 Кредитного договору.

Таким чином, незважаючи на те, що боржником по судовому рішенню, в період з 03.04.2015 року по 12.06.2015 року вносились платежі саме на виконання рішення суду від 11.03.2015 року, про що вказано у зазначених вище квитанціях, банк зараховував такі з врахуванням умов Кредитного договору / п.3.3/, що зумовило фактично самостійну зміну кредитором призначення платежів без врахування попередньо заявленої позовної вимоги про їх стягнення та судового рішення про задоволення позову банку, винесеного судом 11.03.2015 року.

За таких обставин банк вважав, що станом на 28.08.2015 року знову виникла заборгованість по тілу кредиту, процентів за користування таким на вказану дату та інших платежів, що передбачені до стягнення за невиконання умов договору, з чим обґрунтовано не погодився суд першої інстанції і з його висновками погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції відмовляючи у позові позивачу врахував, що відповідно до рекомендацій, викладених у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.ст. 526,559 ЦК.

Згідно положень ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов»зання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтелекту, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст.ст.598 ,599 ЦК України зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом, в тому числі і виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно із ухваленням Радехівським районним судом Львівської області рішення від 11.03.2015 року про задоволення вимог кредитора та стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору, в тому числі достроково стягнутого тіла кредиту обрахованої станом на 03.02.2015 року (а.с.40-42), припинилися правовідносини сторін, що ґрунтувалися на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків тощо.

Разом з тим, із врахуванням дати прийняття рішення про стягнення заборгованості, періоду її нарахування - станом на 03.02.2015 року та моменту фактичної сплати заборгованості - 12.06.2015 року, що підтверджується квитанціями про внесення платежів на виконання судового рішення та постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2015 року (а.с.44), пройшов певний період часу, а тому наведене тягне відповідальність, встановлену законом, в тому числі ст.. 625 ЦК України, однак вимог про стягнення коштів на підставі наведеної норми закону, банк не заявляв, розрахунок боргу станом на 28.08.2015 року банком зроблено з посиланням на інші правові норми, що обґрунтовано визнано судом першої інстанції безпідставним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 20701 доларів США 47 центів (441148 гривень 26 копійок), до задоволення не підлягає.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, 304 , п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ст.313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді