АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1321/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1277/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П,

за участі прокурорів Вороненко А.М., Цирфи Т.В., позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника Полтавської облдержадміністрації Соколова В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Джерело", Супрунівської сільської ради Полтавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Полтавського районного управління юстиції Полтавської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 листопада 2010 року НОМЕР_1 а саме: гідроспоруд 2-го ставка в межах с. Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту с. Мильці Полтавського району Полтавської області, який був укладений між ним та ТОВ «Агрофірма «Джерело»; визнати за ним право власності на гідротехнічні споруди 2-го ставка в межах с. Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами с. Мильці Полтавського району Полтавської області.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що з 2005 року він орендує водні об'єкти (ставки), гідротехнічні споруди та земельні ділянки, розташовані у с.Мильці Полтавського району Полтавської області.

В подальшому у нього виникла необхідність продовжити дію договору оренди на 3-ий ставок та укласти новий договір оренди на 4-ий ставок, але зробити цього не може. На орендованих земельних ділянках знаходиться нерухоме майно - гідротехнічні споруди, які фактично знаходяться у його власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2010 року НОМЕР_1 укладеного ним з ТОВ «Агрофірма «Джерело» на гідроспоруди 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту Полтавського району Полтавської області.

Необхідність визнання за ним парва власності на нерухоме майно в судовому порядку пояснював тим, що для нотаріального посвідчення правочину йому необхідний Витяг з держреєстру про реєстрацію права власності на зазначене майно, який він відповідно не в змозі отримати без нотаріального посвідчення договору.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 листопада 2010 року НОМЕР_1 а саме: гідроспоруд 2-го ставка в межах с. Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту с. Мильці Полтавського району Полтавської області, який був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Джерело».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гідротехнічні споруди 2го ставка в межах с. Мильці Полтавського району Полтавської області, 3го та 4го ставків за межами с. Мильці Полтавського району Полтавської області.

Непогодившись із вказаним рішенням прокурор в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» в інтересах держави, просив скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішеня, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 2005 року ОСОБА_2 орендує водні обєкти (ставки), гідротехнічні споруди та земельні ділянки, розташовані у с.Мильці Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Згідно наданого суду договору №99 купівлі-продажу, укладеного в простій письмовій формі 22 листопада 2010 року, ТОВ «Агрофірма «Джерело» зобов'язалось передати у власність ОСОБА_2 гідротехнічні споруди 2-го ставка в межах села Мильці Полтавського району Полтавської області, 3-го та 4-го ставків за межами населеного пункту Полтавського району Полтавської області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що сторонами по справі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, проте його нотаріальне посвідчення не відбулося, що у відповіднеості до ч.2 ст. 220 ЦК України є підставою для визнання дійсності такого договору в судовому порядку.

Колегія суддів не може погодитись за таким висновком місцевого суду.

У відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, на підставі ч.2 ст. 220 ЦК Укарїни суд може визнати дійсним лише такий правочин, який сторонами було укладено.

Разом з тим, за своєю правовою природою спірний договір купівлі-продажу гідроспоруд від 22 листопада 2010 року №99 є договором купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідно до положень ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

З цього вбачається обов'язкова наявність двох елементів при укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нотаріального посвідчення та державної реєстрації відповідного договору.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Вказане було повною мірою підтверджено у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-162цс12. Так, зананачено, що договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України.

За таких обставин, спірний договір-купівлі продажу не може бути визнаний дійсним, оскільки він не може вважатися таким, що був укладений.

Окрім того, ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону, що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 22.1.2010) будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. А згідно ст. 5 цього Закону, на час укладення договору купівлі-продажу, право власності на гідроспоруди мало бути зареєстровано в Державному реєстрі прав. Матеріали справи не містять інформації щодо реєстрації права власності на спірні гідроспоруди за ТОВ «Агрофірма Джерело».

В матеріалах справи наявний витяг з акту прийому-передачі майна ВАТ «Укрнафта» з балансу Полтавського тампонажного управління ВАТ «Укрнафта» як внесок до статутного фонду ТОВ «Агрофірма «Джерело» з метою формування цілісного майнового комплексу ТОВ «Агрофірма «Джерело» від 03.07.2003 року. Під інвентарним номером 2101 10009 в акті значаться ставки. Інші документи, що підтверджують право власності ТОВ «Агрофірми «Джерело» на гідроспоруди, в матеріалах справи відсутні. Натомість, в матеріалах справи наявні договори оренди водних об'єктів (ставків), укладених не з ТОВ «Агрофірма «Джерело», а з Полтавською районною державною адміністрацією.

Таким чином, враховуючи те, що у відповідача ТОВ «Агрофірма «Джерело» відсутні належним чином оформлені документи для проведення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, правові підстави для задоволення позову про визнання договору дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України та визнання права власності на рухоме майно - відсутні.

Виходячи з викладеного, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Джерело", Супрунівської сільської ради Полтавського району про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Полтавської області 268 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: --//-- О.Ю. Кузнєцова

--//-- Л.М. Хіль

--//-- С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова