АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

24 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

Суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

При секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист» про зобовязання вчинити певні дії, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Державне підприємство «Адміністративно-господарське підприємство», -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с.197-198).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, оскільки судом невірно застосовано норми процесуального права (а.с.206-209).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи заяву про забезпечення позову без задоволення, суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в заяві ставить питання зобовязати відповідача повернути належне йому майно, яке визначено в акті від 01 грудня 2014 року (а.с.4-7).

Відповідно до ч.4 Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що одночасно з вирішенням питання щодо визнання права власності на майно, визначене в акті від 01 грудня 2014 року в поточному провадження, відповідачем по справі ініційовано провадження у цивільній справі № 183/291/16 за його позовом про визнання зазначеного акту від 01 грудня 2014 року недійсним, що свідчить про наявність наміру відкрито відстоювати свою правову позицію щодо спірного майна без намагання будь-яким способом чинити перешкоди для подальшого невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на не пересвідчення судом в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в оскаржуваній ухвалі наведено як правове так і власне обґрунтування судом підстав залишення без задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

З огляду на це підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,312,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: