Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/358/16-ц

Провадження №2-о/547/22/16

12 травня 2016 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Халявки В.І.,

при секретарі - Козулі Н.П.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту складання заповіту конкретною особою, встановлення факту належності заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до районного суду із заявою, в якій зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла рідна сестра його баби ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка проживала в АДРЕСА_1 та мала право на земельну частку (пай) площею 5,2 умовних кадастрових гектари на території Пузирівської сільської ради. ОСОБА_3 заповіла все своє майно йому, заявникові, і він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, а саме отримав на руки сертифікат на право на земельну частку (пай).

Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність доказів прийняття спадщини. До того ж у заповіті, посвідченому в Пузирівській сільській раді, прізвище заповідача вказано ОСОБА_3 замість ОСОБА_3, а його в заповіті названо внуком померлої, хоч він таким не є.

ОСОБА_1 просив постановити рішення про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту складання заповіту ОСОБА_3 та встановлення факту складання заповіту на його, заявника, ім'я без зазначення родинних відносин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою заяву та пояснив, що після смерті ОСОБА_3 в межах строку для прийняття спадщини він отримав на руки правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) та сам заповіт на його ім'я, тобто фактично прийняв спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину він не має можливості, бо в заповіті прізвище заповідача вказано ОСОБА_3, тоді як померла його родичка, тобто заповідач мала прізвище ОСОБА_3. До того ж він є внуком рідної сестри заповідачки, а його баби ОСОБА_2, а не внуком заповідачки, як вказано у заповіті. Заявник також пояснив, що ОСОБА_3 не мала своєї сім'ї - чоловіка чи дітей, тому спадкоємці першої черги за законом відсутні.

Представник заінтересованої особи - Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, сільський голова звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без участі представника сільради. В цій же заяві йдеться про те, що сільрада не заперечує проти встановлення факту прийняття спадщини заявником.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, яка проживала в АДРЕСА_1 та мала право на земельну частку (пай) площею 5,2 умовних кадастрових гектари на території Пузирівської сільської ради.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про її смерть від 5 жовтня 1999 року серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Факт належності померлій права на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2 від 19 грудня 1996 року, виданим Семенівською районною державною адміністрацією (а.с.12).

10 лютого 1993 року ОСОБА_3 склала в Пузирівській сільській раді заповіт на ім'я ОСОБА_1, тобто заявника, яким заповіла останньому все своє майно.

Після відкриття спадщини ОСОБА_1 в установлений законом 6-ти місячний строк прийняв спадщину, як спадкоємець за заповітом, отримавши на руки сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я заповідачки та сам заповіт. ОСОБА_1 надав суду у судовому засіданні оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), що свідчить про правдивість його твердження про прийняття спадщини (а.с.12).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України в редакції 1963 року вважалося, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном. Отримання спадкоємцем на руки сертифіката на право на земельну частку (пай) суд розцінює як прийняття спадщини.

Встановлено, що при складанні заповіту помилково було зазначено прізвище заповідачки ОСОБА_3, тоді як правильне її прізвище ОСОБА_3. Той факт, що заповідачка мала прізвище ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про її смерть.

Із пояснень заявника вбачається, що померла ОСОБА_3 була рідною сестрою баби ОСОБА_1 ОСОБА_2 та при складанні заповіту на ім'я заявника назвала його внуком, який насправді таким не є. На думку суду така помилка в заповіті не змінює його змісту та не ставить під сумнів той факт, що спадкоємцем є саме заявник ОСОБА_1

Таким чином судом встановлено факт прийняття спадщини заявником, факт складання заповіту на його користь ОСОБА_3 та той факт, що заповіт складено на користь саме заявника ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212-214, 256-259 ЦПК України, ст.. 549 ЦК України в редакції 1963 року,

Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Встановити, що заповіт від імені ОСОБА_3, посвідчений 10 лютого 1993 року секретарем Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області складено ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Встановити, що в заповіті померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3, посвідченому 10 лютого 1993 року секретарем Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, спадкоємцем вказано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий В.І. Халявка

Повний текст рішення виготовлений 17 травня 2016 року.