АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

12 травня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення суми,

за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» - Дементьєва Євгена Олександровича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

встановила:

у листопаді 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 18 178 грн. 10 коп., неустойку 4 677 грн. 63 коп., пеню 4 677 грн., інфляційні втрати 13 545 грн. 35 коп., витрати на проведення оцінки 1 000 грн., витрати на правову допомогу - 4 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача - Дементьєв Є.О. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині стягнення неустойки та витрат на правову допомогу, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позивач, при зверненні до суду вказував, що він 09.10.2013 р. уклав з відповідачем Договір добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави - марки «GellyEmgrand», державний номер НОМЕР_1. 06.10.2014 р. Додатковою угодою було змінено страховий тариф та страхову суму. 30.01.2015 р. сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний йому автомобіль. 16.03.2015 р. страховиком було отримано лист-погодження вигодонабувача на виплату страхового відшкодування. 22.04.2015 р. та 15.05.2015 р. страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 50 402 грн. 57 коп., а частина в сумі 18 178 грн. 10 коп. залишилась невиплаченою. Тому позивач просив стягнути на його користь частину страхового відшкодування, неустойку за порушення строків виплати страхового відшкодування - 4 677 грн. 63 коп., пеню - 4 677 грн. 63 коп., інфляційні втрати - 13 545 грн. 35 коп. та витрати на правову допомогу - 4 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 р. позов було задоволено.

Представником відповідача рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення неустойки та витрат на правову допомогу, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи вимоги про стягнення неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку, що такий вид відповідальності за несвоєчасну сплату страхового відшкодування як неустойка передбачений п. 21.1.4, і оскільки страховик допустив прострочення сплати страхового відшкодування, то з нього має бути стягнути неустойка одночасно з пенею, яка передбачена в п. 27.5 договору.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції щодо стягнення неустойки неможна, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з умов Договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між сторонами 09.10.2013 р., в п. 21.1.4 передбачено зобов'язання страховика у разі несвоєчасної сплати ним страхового відшкодування сплатити неустойку у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення вплати. Одночасно в п. 27.5 договору зазначено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення виплати.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином пеня є одним з видів неустойки, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виплати страхового відшкодування є недотриманням положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Крім того, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні розміру компенсації витрат на правову допомогу, яка передбачена ст. 84 ЦПК України. Як пояснив представник позивача, він має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі Свідоцтва НОМЕР_2, виданого 29.03.2012 р. 30.03.2015 р. він уклав з позивачем Договір про надання правової допомоги і в якості авансу ОСОБА_1 було сплачено 4 000 грн. 11.02.2016 р. представник позивача подав Розрахунок витрат на правову допомогу за вказаним Договором виходячи з вартості роботи з надання послуг 500 грн. за годину.

Відповідно до ст. Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в

адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може

перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної

заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка

надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення

окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час

ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» становив 1218 грн. до 1 вересня 2015 р., відповідно 40% становило 487 грн. 20 коп. В Розрахунку витрат представник позивача вказав, що здійснював організацію проведення експертизи, хоча експертизи при розгляді даної справи не проводилось, підготовка та доставка нарочним адвокатського запиту до страховика, підготовка та доставка 2 скарг на дії страховика і досудової претензії страховику, що не може розглядатись як окремі процесуальні дії поза судовими засіданнями.

Враховуючи викладене колегія визначає розмір компенсації витрат на правову допомогу в розмірі 1 500 грн., з урахуванням часу на складання позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справи та участі в судовому засіданні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення та зміні в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий альянс» - Дементьєва Євгена Олександровича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 р. скасувати в частині вирішення вимоги про стягнення неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимоги про стягнення неустойки відмовити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 р. в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити та визначити розмір витрат на правову допомогу - 1 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/14236/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5800/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.