Справа № 495/659/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/659/16-ц
за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»
про стягнення заборгованості
29.01.2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості (а.с.1-4).
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 05.11.2012 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Банк) та ФОП ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав, а Клієнт отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Між тим, ФОП ОСОБА_1 свої зобов'язання в частині погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами виконувала несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим у Клієнта перед Банком виникла відповідна заборгованість, але 23.07.2014 року було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності. У звязку з цим та у відповідності до ст.ст. 51-52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ПАТ «КБ «ПриватБанк» звертається до суду із відповідним позовом саме до ОСОБА_1 як до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.11.2012 року.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2016 року відкрито провадження по справі № 495/659/16-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_1про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду (а.с.33).
У судові засідання представник позивача не з'явився, але у резолютивній частині позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.3об).
Відповідач ОСОБА_1, відзив або заперечення на позов ПАТ «КБ «ПриватБанк»до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_1 (Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Південне, вулиця Шевченка,18), яка наявна в матеріалах справи. Між тим, вказані документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із не знайденням адресату (а.с.38-56).
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних ОСОБА_1(а.с.35).
Згідно відповідей № 5118/1296 та № 5118/1887, що надійшли від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22.08.2013 року вибула в м. Одеса(а.с.36-37, 59-60).
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Головного управління ДМС в Одеській області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вибув до м. Одеси 22.08.2013 року (а.с.61).
Згідно відповіді, що надійшла від Головного управління ДМС в Одеській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстрації не має (а.с.61).
На виконання положень ч.ч. 9, 10 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк», у газеті Одеської обласної ради «Одеські вісті» у випуску від 29.03.2016 року на аркуші 4 було надруковано оголошення, згідно якого Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області викликає в якості відповідача ОСОБА_1у судове засідання, яке відбудуться 01.04.2016 року о 12:00 год. у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави,27 (зала судових засідань № 23) по цивільній справі № 495/659/16-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_1про стягнення заборгованості. Попереджено, що у разі неявки у судове засідання справа може бути розглянута за відсутності відповідача (а.с.65-66).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач в судові засідання не зявився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
05.11.2012 року ОСОБА_1, як підприємець, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.10-21), Тарифами ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.22-25), просив відкрити поточний рахунок та надати відповідні послуги, про що ним було власноручно заповнено та підписано Заяву (а.с.9).
Так, 05.11.2012 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Банк) та ФОП ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав, а Клієнт отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, дані Умови встановлюють умови, на яких Банк пропонує клієнтам кредитний ліміт на поточний рахунок, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві та Памятці клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується Клієнтом і, таким чином, Клієнт висловлює свою згоду, що Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг.
Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, по перевитрачанню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором. У разі невиконання обовязків по Договору, Клієнт зобов'язаний за вимогою Банку виконати обовязок по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафта), оплаті винагороди Банку. Держатель (Клієнт) зобов'язаний слідкувати за витрачанням коштів в межах платіжного ліміту з ціллю запобігання виникнення овердрафта.
Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.
На виконання умов Договору б/н від 05.11.2012 року, ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало ФОП ОСОБА_1, а останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, що підтверджується власноручно заповненою та підписаною ОСОБА_1 Заявою (а.с.9).
В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 в порушення умов Договору б/н від 05.11.2012 року не надавав своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку (а.с.26-27), у зв'язку з чим станом на 18.01.2016 року у ФОП ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість по Договору б/н від 05.11.2012 року на загальну суму 32 275,70 грн., яка складається з:
- 8 500 грн. заборгованість за кредитом;
- 9 971,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 11 814,92 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;
- 1 989 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.
В добровільному порядку ФОП ОСОБА_1 виниклу та непогашену заборгованість по Договору б/н від 05.11.2012 року на загальну суму 32 275,70 грн. не погасив.
Крім того, 23.07.2014 року ФОП ОСОБА_1 було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності.
У звязку з викладеними обставинами та у відповідності до ст.ст. 51-52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ПАТ «КБ «ПриватБанк» звертається до суду із відповідним позовом саме до ОСОБА_1 як до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.11.2012 року.
Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).
Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Як встановлено матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 в порушення умов Договору б/н від 05.11.2012 року та зазначених вище норм чинного законодавства не надавав ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто свої зобов'язання, визначені цим договором, виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 18.01.2016 року у ФОП ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла та залишається і наданий час непогашеною заборгованість по Договору б/н від 05.11.2012 року на загальну суму 32 275,70 грн., яка складається з:
- 8 500 грн. заборгованість за кредитом;
- 9 971,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 11 814,92 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;
- 1 989 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.
Оскільки 23.07.2014 року ФОП ОСОБА_1 було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності, заборгованість за кредитним договором б/н від 05.11.2012 року, у відповідності до ст.ст. 51-52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підлягає стягненню на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 як з фізичної особи.
Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки нарахований банком розмір пені в сумі 11 814,92 грн. є завищеним та перевищує розмір заборгованості (8 500 грн.), а тому підлягає зменшенню до 5 000 грн. Саме такий розмір неустойки, на думку суду, відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» підлягає заборгованість по Договору б/н від 05.11.2012 року в загальному розмірі 25 460,78 грн., яка складається з:

- 8 500 грн. заборгованість за кредитом;

- 9 971,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5 000 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

- 1 989 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим позовна заява ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені ПАТ «КБ «ПриватБанк» при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 51-52, 509-510, 525-526, 530, 551, 598-609, 612, 625, 1046-1050, 1054-1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги,50, рахунок № 3111, МФО 305299, ):

- заборгованість по кредитному договору б/н від 05.11.2012 рокув розмірі 25 460 (двадцять пять тисяч чотириста шістдесят) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок;

- сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1 086 (одна тисяча вісімдесят шість) гривень 96 (девяносто шість) копійок;

- суму понесених витрат за розміщення оголошення в газеті в розмірі 120 (сто двадцять) гривень.

В задоволенні решти Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко