АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/168/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 182/6697/14-ц інстанції - Шестакова З.С.
Категорія № 34 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_3, третя особа - Приватне підприємство «Дніпрянка», про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілого,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції (надалі - ВДВС Нікопольського МРУЮ) та ОСОБА_3 із даним позовом, в якому, неодноразово уточнивши свої вимоги, просила суд зобов'язати відповідачів викликати наладчиків заводу-виробника для ремонту пошкодженого обладнання, а у разі неможливості приведення обладнання в попередній стан - відшкодувати їй збитки відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи та вирішити питання щодо стягнення судових витрат по справі. В обгрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 18 квітня 2000 року вона разом з Приватним підприємством «Дніпрянка» (надалі - ПП «Дніпрянка») уклала договір про спільну діяльність та 25 квітня 2000 року нею внесено до каси ПП «Дніпрянка» 150 000 грн. для придбання обладнання мукомольного цеху. 29 липня 2011 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського МРУЮ на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ПП «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки 78,5 тисяч грн. винесена постанова про накладення арешту на майно боржника ПП «Дніпрянка». Вважає, що 03 серпня 2011 року та 15 листопада 2011 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського МРУЮ в порушення норм діючого законодавства описано майно ПП «Дніпрянка» без участі представника підприємства та передано ОСОБА_3 на відповідальне зберігання у неналежному стані, що призвело до розукомплектації та непридатності до експлуатації зазначеного майна, а саме: агрегатного вальцевого млина Р6-АВМ-15.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року, в якому виправлено описку ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що розгляд справи неодноразово відкладався. Крім того, на її думку, питання про відмову у задоволенні клопотання про відвід судді, визначеної головуючою по розгляду даною справи, вирішено цією ж суддею, а не головою чи заступником голови суду. Також, зазначає, що судом не виконано вимоги Апеляційного суду Дніпропетровської області щодо направлення даної справи до суду апеляційної інстанції. Вважає, що суд не взяв до уваги її клопотання-заперечення щодо неможливості надання оригіналу договору про спільну діяльність та інших документів через їх знаходження у відповідача по справі - ОСОБА_3, а також те, що зазначений договір не є предметом спірних відносин.

Позивач, відповідач та третя особа, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, до суду не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання сторін та третьої особи, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 червня 2011 року Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 10/396-10 прийнято Наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2011 року та постанови Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 26 травня 2011 року, які набрали законної сили 31 травня 2011 року, про стягнення з ПП «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспилки 78 439,54 грн. (а.с.13).

Постановою заступником начальника ВДВС Нікопольського МРУЮ від 29 липня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 27904640 про примусове виконання зазначеного наказу суду (а.с.14).

Із Актів опису й арешту майна серії АА № 143920 від 03 серпня 2011 року та серії АА № 2900576 від 15 листопада 2011 року убачається, що 03 серпня 2011 року та 15 листопада 2011 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського МРУЮ на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2011 року про стягнення з ПП „Дніпрянка" суми боргу 78 439,54 грн. описано й арештовано майно ПП «Дніпрянка», в тому числі агрегатний вальцевий млин Р6-АВМ-15, та передано на зберігання стягувачу - Нікопольському обласному підприємству оптової торгівлі в особі директора ОСОБА_3 (а.с.15-18).

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_2 зазначила, що вона є співвласником вилученого обладнання, та просила зобов'язати відповідачів вчинити дії щодо приведення обладнання в попередній стан, а у разі неможливості - відшкодувати їй збитки відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи, посилаючись на договір про спільну діяльність, укладений із ПП «Дніпрянка».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦК Української РСР, норми якого були чинними на час придбання обладнання мукомольного цеху, грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 430 ЦК Української РСР, громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди, передбачених ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди;б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, при пред'явленні вимоги про вчинення дій щодо приведення обладнання в попередній стан, а у разі неможливості цього - відшкодування їй збитків, законодавець покладає на позивача обов'язок довести наявність підстав для відшкодування шкоди, зокрема, те, що майно, якому завдано шкоду, належить на праві власності саме позивачу.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що позивачем, у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, не доведено того, що вона є співвласником спірного майна та у зв'язку з передачею його на відповідальне зберігання директору Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі ОСОБА_3 у період його вилучення їй було завдано збитки у вигляді розукомплектації та непридатності до експлуатації агрегатного вальцевого млина Р6-АВМ-15.

Посилання позивача на договір про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року та квитанцію до прибуткового кассового ордеру № 146 від 25 квітня 2000 року не можуть свідчити про належність обладнання на праві власності ОСОБА_2 та ПП «Дніпрянка», оскільки цим договором передбачено передачу учасником спільної діяльності ОСОБА_2 суб'єкту господарювання - ПП «Дніпрянка» грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. у тимчасове володіння для досягнення спільної мети, однак жодним чином не визначено ані підстави набуття права власності учасником спільної діяльності на майно, придбане ПП «Дніпрянка», ані порядок та розміри отримання нею доходів саме від використання обладнання.

Встановивши, що у справі відсутні докази того, що обладнання є спільною сумісною власністю ПП «Дніпрянка» та ОСОБА_2, придбаною на підставі договору про спільну діяльність, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що питання про відмову у задоволенні її клопотання про відвід судді, визначеної головуючою по розгляду даною справи, вирішено цією ж суддею, не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідно до ст. 24 ЦПК України заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу, та ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відвід судді, винесена у відповідності до ст. 20,21,23,24 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо невиконання судом першої інстанції вимог Апеляційного суду Дніпропетровської області про направлення даної справи до зазначеного суду є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 296 ЦПК України апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Як убачається із матеріалів справи, 10 грудня 2015 року вих. 25499/15 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області у відповідно до вимог ч. 2 ст. 296 ЦПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області направлено справу за позовом ОСОБА_2 до ВДВС Нікопольського МРУЮ, ОСОБА_3, третя особа - ПП «Дніпрянка», про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілого, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 та додатками до неї.

Не можуть бути взятими до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної правової оцінки клопотанню-запереченню про неможливість надання оригіналів договору про спільну діяльність та прибуткового касового ордеру через їх знаходження у відповідача по справі - ОСОБА_3, оскільки зазначені документи не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки не свідчать про належність обладнання на праві власності саме ОСОБА_2 та ПП «Дніпрянка».

Доводи апелянта про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю, і вона, як співвласник майна, має право на відшкодування шкоди, завданої майну особою, яка її завдала, також є безпідставними, оскільки, як установлено судом та зазначено вище, позивачем не доведено право власності на дане майно та факт порушення відповідачем її прав чи законних інтересів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів