Справа № 462/7888/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 в листопаді 2015р. звернулася в суд з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її у вказану квартиру. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що вона та її бабуся ОСОБА_2 зареєстровані у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1. У спірній квартирі вона разом з чоловіком ОСОБА_3 та бабусею проживали до середини серпня 2015р. У другій половині серпня 2015р. між нею та ОСОБА_2 погіршилися відносини, бабуся почала безпідставно влаштовувати сварки на побутовому рівні та наполягала на її виселенні з спірної квартири. 20 серпня 2015р. вона, повернувшись з роботи, не змогла відкрити вхідних дверей у квартиру, оскільки ОСОБА_2 поставила внутрішній замок на запобіжник та категорично відмовилася відкривати двері і впускати її у квартиру. Після цього вона ще декілька разів намагалася потрапити до спірної квартири, однак відповідачка відмовлялася її впускати, чим чинить перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням, що порушує її житлові права.

ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги вона мотивують тим, що з дня вселення у спірній квартирі проживали лише вона та її син ОСОБА_4, який помер у 2010р. Її внучка ОСОБА_1 та колишня невістка ОСОБА_5 ніколи не проживали у спірній квартирі. Відповідачка ОСОБА_1 з дня свого народження проживала з мамою ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2, яка їй була надана для постійного проживання. Оскільки ОСОБА_1 ніколи не проживала у спірній квартирі, перешкод у користуванні такою їй ніхто не чинив, не приймала участі в утриманні спірного жилого приміщення, то на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 первісний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, а проти зустрічного позову заперечили. Зазначили, що у 1994р. квартира АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_2 на сім'ю з чотирьох осіб: їй, її сину ОСОБА_7, невістці ОСОБА_5 і внучці ОСОБА_4 З моменту вселення у спірну квартиру ОСОБА_2 з сином постійно чинили перешкоди ОСОБА_5 та її неповнолітній доньці ОСОБА_1 у користуванні спірним житлом. Двічі на підставі рішення суду в примусовому порядку ОСОБА_5 з неповнолітньою донькою ОСОБА_1 було вселено у спірну квартиру, проте ОСОБА_2 та її син не хотіли, щоб ті проживали у їхній квартирі та продовжували чинити їм перешкоди у користуванні такою шляхом заміни замків у вхідних дверях. Відтак, ОСОБА_5 з неповнолітньою донькою змушені були проживати у кімнаті в гуртожитку по АДРЕСА_2, хоча ордеру на вселення в таку вони не мали. До 13 років ОСОБА_1 проживала в селі з другою бабусею, а потім проживала з мамою в гуртожитку по вул.Дорошенка у м.Львові. Між батьками ОСОБА_1 склалися неприязні відносини і вона з батьком ОСОБА_7, який помер у 2010р., не спілкувалася. ОСОБА_2 після смерті сина передала своїй онуці ОСОБА_1 ключі від спірної квартири. З того часу ОСОБА_1 приблизно 1-2 рази в місяць приходила до своєї бабусі ОСОБА_2 в спірну квартиру, при цьому бабуся визнавала право онуки на користування квартирою та пропонувала їй проживати з нею. У квітні 2015р. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, а 8 серпня 2015р. відсвяткувала весілля. В кінці липня 2015р. ОСОБА_1 з дозволу ОСОБА_2 вселилася і стала проживати у спірній квартирі, куди перенесла свої особисті речі. Відразу ж після весілля з дозволу ОСОБА_2 у спірній квартирі також став проживати чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 За деякий час ОСОБА_2 почала висловлювати своє невдоволення щодо поведінки онуки та її чоловіка, безпричинно влаштовувала сварки, при цьому наполягала на виселенні з квартири. Приблизно о 23.30 год. 20 серпня 2015р. ОСОБА_1 з чоловіком, повернувшись з роботи, не змогли відкрити вхідних дверей квартири, оскільки ОСОБА_2 поставила внутрішній замок дверей на запобіжник та категорично відмовилася відкрити двері і впустити їх у квартиру. Після цього ОСОБА_1 кілька разів намагалася потрапити у квартиру, однак ОСОБА_2 категорично відмовлялася відкрити їй двері. Завдяки дільничному інспектору ОСОБА_1 змогла забрати частину своїх речей із спірної квартири. Вважають, що відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_1 втратившою право користування спірним житловим приміщенням. Просять первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 проти первісного позову заперечили, а зустрічний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та зазначили, що твердження ОСОБА_1 про те, що вона в кінці липня 2015р. з дозволу бабусі ОСОБА_2 вселилася і проживала у квартирі АДРЕСА_1 не відповідають дійсності. З часу реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_1 жодного дня не проживала в такій і після досягнення повноліття взагалі не цікавилася квартирою, не приймала участі в її утриманні. ОСОБА_1 дійсно після смерті батька періодично приходила в гості до бабусі ОСОБА_2, проте ніколи не виявляла бажання проживати у спірній квартирі. Влітку 2015р. ОСОБА_1 двічі приходила в гості до бабусі зі своїм чоловіком ОСОБА_3, який одного разу вдарив ОСОБА_2 по голові, в результаті чого вона впала. Оскільки ОСОБА_1 з 1998р. не проживає у спірній квартирі без поважних причин, тобто понад визначений ст.71 ЖК України шестимісячний термін, протягом якого за нею зберігалося спірне жиле приміщення, просять визнати її такою, що втратила право користування спірною квартирою, а в задоволенні первісного позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи №2-327/2000, суд прийшов до висновку, що первісний позов підставний і підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування таким інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як встановлено судом, трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить Львівській міській раді і в такій зареєстровані з 03.03.1998р. основний квартиронаймач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її онука ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.7/.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.05.1997р. в позові ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання втратившою право на житлову площу у квартирі АДРЕСА_1 відмовлено.

Як вбачається з рішення суду від 30.05.1997р., судом встановлено, що в 1994р. квартира АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_2 на сім"ю із чотирьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 З 15.12.1990р. по 24.01.1994р. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 з сином ОСОБА_7 приховували від ОСОБА_5, яка з донькою проживала у гуртожитку по АДРЕСА_2, де займала одне ліжко-місце, факт отримання ними квартири і переселення в таку, що позбавило її можливості у встановлено порядку вселитися у квартиру і реалізувати своє право на надане їй житло.

Рішеням Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2000р. зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_5 та її неповнолітній доньці ОСОБА_4 перешкод у користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_5 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з рішення суду від 21.02.2000р., судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.08.1998р. зобов"язано ОСОБА_2, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_5 та її неповнолітній доньці ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_5 разом дитиною в спірну квартиру. Рішення суду було виконано в примусовому порядку 03.06.1999р. Після виконання зазначеного рішення суду, ОСОБА_2 і ОСОБА_7, помінявши замок у вхідних дверях квартири і не даючи згоди на проживання ОСОБА_5 у квартирі, чинили ОСОБА_5 та її доньці перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, хоча і визнавали за нею та дитиною право на спірну квартиру, перешкоджали проживанню їх у квартирі.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2000р. вбачається, що 01.06.2000р. виконано рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2000р. про вселення ОСОБА_5 разом дитиною в спірну квартиру.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 та її покійний син ОСОБА_7 постійно чинили їй та її доньці ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірною квартирою, після останнього їх вселення у квартиру у примусового порядку вони через декілька днів після вселення знову поміняли замок у вхідних дверях квартири і не впускали її у квартиру. Оскільки вона не мала іншого житла, то її неповнолітня донька до 13 років змушена була проживала в селі у її матері. Потім донька проживала з нею у кімнаті №5 гуртожитку по АДРЕСА_2, на зайняття якої ордера вона не має. Після смерті ОСОБА_7 у 2010р. її донька ОСОБА_1 періодично стала ходити в гості до своєї бабусі ОСОБА_2, а в кінці липня 2015р. донька зі згоди ОСОБА_2 вселилася і стала проживати у спірній квартирі, проте за деякий час ОСОБА_2 стала чинити їй перешкоди у користуванні квартирою.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що між її бабусею ОСОБА_2 і мамою ОСОБА_5 з 90-х років склалися неприязні відносини. До середини липня 2015р. вона проживала разом з мамою в кімнаті №5 гуртожитку по АДРЕСА_2. Після смерті батька у 2010р. її бабуся передала їй ключі від спірної квартири і з того часу вона приблизно 1-2 рази на місяць приходила до неї в гості у спірну квартиру. 04.04.2015р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, а 8 серпня 2015р. відсвяткувала весілля. В кінці липня 2015 р. вона з дозволу ОСОБА_2 вселилася і стала проживати у спірній квартирі, куди перенесла свої речі. Відразу ж після весілля з дозволу ОСОБА_2 у спірній квартирі також став проживати її чоловік ОСОБА_3 За деякий час ОСОБА_2 почала висловлювати своє невдоволення щодо їх проживання у цій квартирі, безпричинно влаштовувала сварки на побутовому рівні, при цьому наполягала на їх виселенні з квартири. Приблизно о 23.30 год. 20 серпня 2015р. вона з чоловіком, повернувшись з роботи, не змогли відкрити вхідних дверей квартири, оскільки ОСОБА_2 поставила внутрішній замок дверей на запобіжник та категорично відмовилася відкривати двері і впускати їх у квартиру. Вона кілька разів намагалася потрапити у спірне житло, однак ОСОБА_2 не впускала її в квартиру, з приводу чого вона звернулася із відповідною заявою у Залізничний РВ ЛМУ. Завдяки дільничному інспектору вона змогла забрати частину своїх речей із квартири.

Наведене також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які в суді ствердили, що в кінці липня 2015р. ОСОБА_1 з дозволу ОСОБА_2 вселилася у спірну квартиру і проживала в такій по 20 серпня 2015р. та що з 20 серпня 2015р. ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні цією квартирою, а також заявою ОСОБА_1 в Залізничний РВ ЛМУ з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 від 31.08.2015р., листом Залізничного РВ ЛМУ від 14.09.2015р. щодо розгляду звернення ОСОБА_1 та весільними фотознимками, що містяться на диску, з яких вбачається, що у день весілля 08.08.2015 р. наречений ОСОБА_3 приїхав до нареченої ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1, де мати нареченої провела обряд благословення, після чого вони поїхали до церкви.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 зазначила, що є родичкою ОСОБА_2 і часто приходила до неї в гості, проте ніколи не бачила у спірній квартирі її онуки ОСОБА_1 В липні-серпні 2015р. вона хворіла і в цей час не заходила до ОСОБА_2 Оглянувши в судовому засіданні весільні фотознимки ОСОБА_1 ствердила, що такі зроблені у квартирі ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що є родичкою ОСОБА_2 Протягом 2014-2015рр. ОСОБА_2 хворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку вона їй надавала. Влітку 2015р. вона вперше у квартирі ОСОБА_2 побачила ОСОБА_1, яка прийшла просити у своєї бабусі благословення на шлюб. Від ОСОБА_2 вона дізналася, що після весілля її онука буде проживати з нею, при цьому вона категорично заперечувала проти вселення у спірну квартиру матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5

Суд не приймає до уваги показання ОСОБА_2, що її онука ОСОБА_1 в кінці липня 2015р. не вселялась і не проживала у спірній квартирі по 20 серпня 2015р., особистих речей у цій квартирі не зберігала та що у день весілля 8 серпня 2015р. наречений ОСОБА_3 не забирав її онуку із спірної квартири, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується показаннями ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3, а також вищенаведеними доказами у справі.

Звертаючись з позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 посилалася на ст.ст. 71 та 72 ЖК України.

Відповідно до ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї протягом шести місяців, однак може зберігатись понад шість місяців у випадках передбачених п.п.1-7 абз.3 ст. 71 ЖК України.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймача може бути визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні до часу звернення з позовом, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Покликання ОСОБА_2 та її представника, як на підставу для визнання ОСОБА_1 втратившою право користування спірним жилим приміщення, що вона не приймала участі в утриманні житла, не сплачувала житлово-комунальні послуги, суд не бере до уваги, оскільки сторони не позбавлені права щодо вирішення у встановленому законом порядку питання щодо витрат на утримання житла, крім того невиконання наймачем чи членом його сім"ї обов"язків, передбачених ст.ст.66-68 ЖК України, не віднесено до підстав, які визначають і впливають на збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім громадянином, визначених ст.71 ЖК України.

Отже, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1, після досягнення повноліття, з 2010р. приблизно 1-2 рази на місяць приходила у спірну квартиру до своєї бабусі ОСОБА_2, з дозволу якої в кінці липня 2015р. вселилася і стала проживала у квартирі, так як іншого постійного житла, крім спірної квартири, вона не має, тобто ОСОБА_2 визнала право ОСОБА_1 на користування спірним житловим приміщенням, проте з 20 серпня 2015р. перестала впускати її до спірної квартирі, чим чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням. Відтак, суд вважає, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з поважних причин.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 втратившою право користування спірним житловим приміщенням не знайшли свого підтвердження, чому в задоволенні її позову слід відмовити, оскільки ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, а вимоги ОСОБА_1 про зобов"язання не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселення в таку є підставними і підлягають до задоволення.

На підставі ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.9, 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: