Справа № 750/1705/16-ц Провадження № 22-ц/795/980/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Жук М. І. Доповідач - Позігун М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна М.І.,
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Халимон Т.Ю.,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Чернігівської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Чернігівської обласної державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) визнати, що протиправні бездіяльність, дії і рішення посадових осіб Чернігівської обласної державної адмінстарції призвели до матеріальної шкоди у розмірі 32 887 грн.; 2) визнати, що протиправні бездіяльність, дії і рішення посадових осіб Чернігівської обласної державної адміністрації призвели до моральної шкоди у розмірі 74 412 грн.; 3) стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 32 887 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб; 4) стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 74 412 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України із зазначеного казначейського рахунку; 5) зобов'язати Державну казначейську службу України списати зазначені суми з відповідного рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що предметом його вимог є відшкодування шкоди, завданої протиправними діями і рішеннями, бездіяльністю посадових осіб Чернігівської облдержадміністрації при встановленні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи його неповнолітнім дітям ОСОБА_7, 1990 року народження, і ОСОБА_8, 1993 року народження. Матеріальну шкоду ОСОБА_5 розраховано з урахуванням невиплаченої щомісячної виплати, а також з урахуванням збитків, завданих інфляцією, і 3% річних. Заподіяння відповідачами моральної шкоди позивач пов'язував з неабиякими стражданнями, яких він зазнав як батько, який не може захистити законні права своїх дітей у отриманні статусу таких, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, у наданні якого відповідач тривалий час відмовляв.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково; стягнуто з Чернігівської обласної державної адміністрації на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено; стягнуто з Чернігівської обласної державної адміністрації на користь держави судові витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначене рішення суду і прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Позивач вказує, що головним чинником відшкодування матеріальної шкоди є протиправні дії в частині встановлення статусу і посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, враховуючи беззаперечний факт, що внаслідок протиправних дій Чернігівської обласної державної адміністрації посвідчення дитини, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_5 отримав 09.06.2015 року, а повинен був отримати у жовтні 2007 року, доказом чого є постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року. Позивач зазначає, що його діти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не могли у неповнолітньому віці у 2007-2011 роках набути статусу інвалідів внаслідок Чорнобильської катастрофи і перебувати на диспансерному обліку по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, як про це вказав суд першої інстанції, тому що отримали посвідчення 09.06.2015 року. ОСОБА_5 вважає помилковим і таким, що не відповідає наведеним доказам і матеріалам справи, висновок про характер і тривалість моральних страждань і як наслідок присудження лише 10 000 грн. компенсації, оскільки вчинене порушення прав позивача було триваючим, вирішення права було здійснено у межах семирічного строку, а наслідком протиправних дій стало погіршення стану здоров'я, що призвело до встановлення позивачу інвалідності. Крім того, ОСОБА_5 вказує, що судом не враховано, що стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проводиться з державного казначейства України на рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В апеляційній скарзі Чернігівська обласна державна адміністрація просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2016 року в частині стягнення з неї моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Чернігівської обласної державної адміністрації. Незаконність рішення суду в оскаржуваній частині відповідач обгрунтовує невідповідністю висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. Чернігівська обласна державна адміністрація вказує, що вона ні відповідачем, ні жодним іншим процесуальним суб'єктом (третьою особою) по справі, в якій вирішувалось питання визнання дітей позивача такими, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, не була. Також відповідач вказує на відсутність його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди, оскільки Чернігівська обласна державна адміністрація жодним чином не перешкоджала та не затягувала судового розгляду справи і після винесення рішення по суті в найкоротші строки його виконала.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи, захворювання пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при випробуванні ядерної зброї (а.с.53). З 07 серпня 2007 року позивач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), а 05 березня 2009 року отримав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) (а.с.55, 105).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року визнано протиправною бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації у зв'язку з тим, що заяви про встановлення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тривалий час до комісії не подавались і не були розглянуті згідно законодавства України; визнано протиправними дії Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації стосовно відмови у наданні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнано протиправними бездіяльність і дії Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації стосовно відмови у наданні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнано протиправним та скасовано рішення Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколами №15 від 6.8.2008р., № 18 від 18.6.2009р., в яких відмовлено у встановленню статусу дітей потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнано протиправним та скасовано рішення Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №5 від 02.04.2010р., в яких відмовлено у розгляді заяви ОСОБА_5 щодо надання статусу дітей потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнано протиправною бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації у зв'язку з неповідомленням про час і місце засідання комісії і не надсилання копій рішень від 06.08.2009р. та від 02.04.2010р. комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації; зобов'язано Чернігівську обласну державну адміністрацію вжити заходи щодо належного розгляду та прийняття рішення стосовно встановлення статусу дітей потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 06.08.2008р.; зобов'язано Чернігівську обласну державну адміністрацію видати посвідчення встановленого зразка потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 06.08.2008р.; в ншій частині позову відмовлено.

09 червня 2015 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були видані посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (а.с.24).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, визначеної позивачем в розмірі невиплаченої допомоги на дітей відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, суд виходив із ненадання позивачем доказів, що його діти в неповнолітньому віці стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи чи перебували на диспансерному обліку.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив із доведеності завдання позивачу моральної шкоди з вини відповідача, а розмір моральної шкоди судом визначено з врахуванням обставин справи, ступеня, характеру та тривалості моральних страждань.

Висновок суду про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди та наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року визнано протиправність дій та бездіяльності Чернігівської обласної державної адміністрації, скасовано рішення комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації, оформлених відповідними протоколами, пов'язане з вирішенням питання надання дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, то в силу положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, яка в силу положень ст. 1173 ЦК України відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім того, в силу положень ст. 23, 1167 ЦК України порушення прав особи внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, які призвели до моральних страждань, є підставою для відшкодування і моральної шкоди, яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Саме з врахуванням зазначених обставин судом і визначено розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд враховує, що протиправні дії і бездіяльність відповідача пов'язані з відмовою у наданні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям позивача, а не безпосередньо самому позивачу, який в силу положень ст. 154 СК України виступав в якості законного представника своїх неповнолітніх дітей, право якого на представлення їх інтересів без відповідного доручення припинилося в зв'язку з досягненням дітьми повноліття( ст.34 ЦК України, ст. 29 ЦПК України).

Проте, оскільки ОСОБА_5 здійснювалися дії, направлені на захист інтересів його неповнолітніх дітей, а рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року встановлено протиправність відмови у розгляді заяви ОСОБА_5, поданої в інтересах дітей, неповідомлення його про час і місце засідання комісії, ненадання копій рішень, то такі дії, бездіяльність відповідача призвели до завдання моральної шкоди позивачу.

За таких обставин, виходячи з положень п.2 ч.1 ст. 23 ЦК України, а також враховуючи, що законом України № 796-ХII „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пільги та компенсації не лише потерпілим дітям, а і їх батькам, то наявні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу.

При цьому апеляційний суд враховує, що неправомірні дії відповідача, пов'язані зі встановленням дітям позивача статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, мали місце в 2007 - 2010 роках, а тривале вирішення судами спору між сторонами, заперечення відповідачем позовних вимог і невизнання ним своєї вини не може бути підставою для покладення відповідальності на останнього, оскільки зазначені дії, пов'язані з розглядом спору, здійснено відповідачем в межах процесуального законодавства, яким врегульовано процесуальні права сторін, зокрема права на заперечення проти позову.

Право кожного на вирішення спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру також гарантується як ст. 55 Конституції України так і ч.1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Відповідно ж до ч. 2, 4 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Не спростовують законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо незаконності висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Так, в обгрунтування розміру матеріальної шкоди позивач посилався на п.8 ст. 30 Закону України № 796-ХII „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній на 2007 рік), яким було передбачено потерпілим дітям щомісячну виплату в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, сім'ям на кожну дитину шкільного віку, яка стала інвалідом або перебуває на диспансерному обліку по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також дітям шкільного віку, батьки яких стали інвалідами I або II групи чи померли внаслідок Чорнобильської катастрофи, замість виплати, передбаченої пунктом 6 цієї статті, якщо вказана дитина не перебуває на повному державному забезпеченні, а необхідність взяття дитини на такий диспансерний облік визначалась лікарською консультаційною комісією.

Проте, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не надано належних і допустимих доказів, що наявні в дітей захворювання давали підстави для встановлення групи інвалідності чи взяття на диспансерний облік і пов'язані саме з наслідками Чорнобильської катастрофи, а відповідно були б підставою і для проведення щомісячних платежів на кожну дитину саме шкільного віку.

Згідно матеріалів справи позивач з заявами про встановлення дітям статусу потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи почав звертатися в 2007 році, а оскільки його донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, то на той період вона досягла 17 річного віку. Позивачем не надано доказів, що його донька навчалася до досягнення повноліття в червні 2008 року в шкільному навчальному закладі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом його доказів щодо неможливості встановлення дітям у неповнолітньому віці інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи ґрунтується на невірному тлумаченні висновку суду в цій частині, оскільки підставою для відмови в задоволенні позову в зазначеній частині була відсутність доказів, які б давали підстави пов'язати наявні в дітей захворювання в неповнолітньому віці з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно безпідставним є і посилання на ухвалення судом рішення в цій частині з порушенням практики як Верховного Суду України, так і Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення у справах „Пічкур проти України", „Вілліс проти Сполученого Королівства".

В силу ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

За таких обставин ОСОБА_5 не доведено виникнення у нього права саме на отримання щомісячно мінімальної заробітної плати на кожну дитину шкільного віку, яка стала інвалідом або перебуває на диспансерному обліку по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, на що посилався позивач в позовній заяві в обгрунтування підстав та розміру матеріальної шкоди. Оскільки нарахування 3 процентів річних і інфляційних проводиться позивачем на суму визначеної ним матеріальної шкоди, то враховуючи, що в стягненні матеріальної шкоди відмовлено, відсутні підстави і для стягнення 3 процентів річних та інфляційних.

Посилання позивача в обгрунтування незаконності рішення на зазначення в мотивувальній частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року про позбавлення внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача права його дітей на отримання пенсій та державних пільг не спростовують законності і обгрунтованості рішення суду щодо відсутності підстав для відшкодування матеріальної шкоди, оскільки зазначеним висновком підтверджується право на отримання пенсій і соціальних пільг, за наявності для цього підстав, а не їх конкретний вид і розмір.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про ухвалення рішення з порушенням положень ст. 124, 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 13, 17 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", практики Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі „Желтяков проти України" не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача, що наслідком неправомірних дій відповідача стало погіршення стану здоров'я, яке призвело до встановлення йому інвалідності, оскільки з довідки Сер. МСЕ-ЧНВ №339273 вбачається, що причиною інвалідності ОСОБА_5 є захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при випробуванні ядерної зброї (а.с.53).

За таких обставин, розглянувши справу відповідно до положень ст. 11, 10 ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, наявності в позивача права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав відповідачем, що встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року, вірно визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Таким чином доводи апеляційних скарг не спростовують законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині.

Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про необхідність стягнення завданої йому шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 3 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ.

6 лютого 2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845".

Зазначена постанова прийнята у зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 „Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ" у відповідність із Законом України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

В зв'язку з викладеним, оскільки шкоду позивачу було завдано незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу державної влади, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення абзацу 2 його резолютивної частини в наступній редакції: „Стягнути на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України 10 000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку з врахуванням положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 з наступними змінами"

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної державної адміністрації відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2016 року змінити, виклавши абзац 2 його резолютивної частини в наступній редакції: „Стягнути на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України 10 000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку з врахуванням положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 з наступними змінами".

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: