АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Власенка О.В., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та за позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, які витрачені на будівництво будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що з 01 серпня 1971 року по 15 листопада 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 За час шлюбу набули майно: будинок загальною площею 150,7 кв. м у АДРЕСА_1 вартістю 450000 грн, садово-городній будинок площею 193,5 кв. м по АДРЕСА_2 вартістю 640000 грн, автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 55000 грн, земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_3 вартістю 150000 грн. З приводу розподілу майна подружжя виник спір. Тому просив виділити йому у власність автомобіль, будинок у АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення з кожного по 250000 грн грошових коштів, які витрачені ними на будівництво будинку по АДРЕСА_2. В обґрунтування вимог вказували, що вони за власні кошти будували цей будинок для себе. На будівництво будинку витратили кошти, отримані від продажу ОСОБА_5 22 лютого 2008 року гаража та 25 серпня 2010 року і 04 вересня 2010 року двох автомобілів; отримані ним 21 листопада 2007 року у кредит у сумі 60000 доларів США; отримані у зв'язку з розірванням 23 листопада 2009 року ОСОБА_6 договору на будівництво квартири з поверненням коштів у сумі 158311 грн; отриманих від продажу останньою 01 січня 2010 року торгового місця на ринку. На будівництво будинку укладався договір підряду з ФОП ОСОБА_7, підписувався акт виконаних робіт. Загальна вартість виконаних робіт складає 202530 грн. Придбання будівельних матеріалів підтверджується наданими довідками, видатковими накладними, фіскальними чеками та показами свідків. Вважають, що як особи, які здійснили будівництво на чужій земельній ділянці, мають право на понесені витрати, які складаються як із вартості будівельних матеріалів так і витрат за виконані роботи та сплачені послуги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2014 року позов задоволено. Виділено у приватну власність ОСОБА_3 майно: будинок загальною площею 150,7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на АДРЕСА_1 вартістю 450000 грн у м. Хмельницькому; автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 55000 грн; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_3.

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 майно: садово-городній будинок площею 193,5 кв. м, який знаходиться у АДРЕСА_2; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_3.

Позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 і ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 та задоволення вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Посилаються на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи порушення вимог закону. Суд не визнав майно, яке розділив, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не прийняв до уваги те, що воно зареєстровано на інших осіб. Всі заявлені ними клопотання безпідставно відхилені. Позивачем не доведено за які кошти проведено будівництво будинку у АДРЕСА_2. Судом не взято до уваги докази третіх осіб на підтвердження своїх вимог.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і її представник апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_3 і його представник визнали апеляцію не обґрунтованою у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з 01 серпня 1971 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2011 року шлюб розірваний. У період шлюбу подружжям придбано майно: будинок загальною площею 150,7 кв. м, який знаходиться у АДРЕСА_1; садово-городній будинок площею 193,5 кв. м, який знаходиться у АДРЕСА_2; автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Наведене підтверджується матеріалами справи, а саме: копіями заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2011 року у справі про розірвання шлюбу (т.1, а.с. 6); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17 червня 2008 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 (т.1, а.с. 7); свідоцтва про право особистої власності на будинок у АДРЕСА_1, виданого позивачу 15 лютого 1994 року (т.1, а.с. 8); державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_3 18 січня 1994 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га на АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 13); рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на садово-городній будинок у АДРЕСА_2 (т.1. а.с. 14); рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 липня 2011 року у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку у АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 23-25).

Задовольняючи позов про розподіл майна подружжя, суд виходив з того, що зазначене вище майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і виділив ОСОБА_3 у власність будинок у АДРЕСА_1 та автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 - садово-городній будинок у АДРЕСА_2

У зв'язку з не проведенням призначеної за клопотанням відповідача експертизи по причині несплати коштів, суд при вирішенні позовних вимог виходив з вартості майна, визначеної позивачем у позовній заяві, а саме: вартість будинку у АДРЕСА_1 450000 грн, автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y - 55000 грн, садово-городнього будинку у АДРЕСА_2 - 640000 грн.

Із зазначеною вартістю будинку у АДРЕСА_1 та автомобіля сторони по справі погодились у засіданні апеляційного суду.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не погоджувалась із вартістю садово-городнього будинку у АДРЕСА_2, зазначеною позивачем, за її клопотанням у справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку експертизи № 304/015 від 22 лютого 2016 року вартість садово-городнього будинку у АДРЕСА_2 без оздоблювальних робіт і комунікацій (стан будинку на час припинення подружніх відносин) складає 674921 грн.

Відступлення від засад рівності часток подружжя при розподілі майна і виділення позивачу меншої частки відповідає заявленим позовним вимогам.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На думку колегії суддів, обраний судом спосіб розподілу майна не порушує права та інтереси сторін, оскільки обидва будинки знаходяться у межах одного населеного пункту і є можливість виділити кожному окреме майно. Виділений позивачу будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га, що розташована на АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 18 січня 1994 року.

У позові третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 судом першої інстанції відмовлено у зв'язку із недоведеністю вимог.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону.

На підставі ч. 1 ст. 22 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

ОСОБА_1, заперечуючи те, що садово-городній будинок у АДРЕСА_2 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також треті особи ОСОБА_6 і ОСОБА_5, пред'явивши самостійні вимогами, не надали належних доказів на підтвердження своїх заперечень і вимог.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням зборів садівничого товариства масиву «Лезнево-1» від 27 березня 2007 року земельна ділянка розміром 0,562 га надана ОСОБА_1 (витяг з протоколу № 1 (т.1. а.с. 92-93)).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 вересня 2009 року (т.1, а.с. 14), яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності на садово-городній будинок загальною площею 195,3 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,562 га у АДРЕСА_2. Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 на виділеній земельній ділянці побудувала будинок площею 193,5 кв. м, який відповідає будівельним нормам та правилам і не порушує права інших осіб.

Із оглянутої у засіданні апеляційного суду цивільної справи № 2-6598/09 за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на садово-городній будинок, яка досліджувалася й судом першої інстанції, видно, що рішення суду від 01 вересня 2009 року у жовтні 2013 року оскаржувала ОСОБА_6, яка не брала участь у справі, посилаючись на те, що при ухваленні рішення вирішені питання про її права, оскільки за згодою батьків вона будувала будинок за особисті кошти, а тому порушується її право власності. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що остання не надала достатніх та об'єктивних доказів будівництва будинку і набуття права власності на нього.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з наведеним не можуть бути прийняті до уваги докази на підтвердження позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами і доводи апеляційної скарги щодо будівництва будинку ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за рахунок особистих коштів.

Твердження апелянтів про відсутність правових підстав для розподілу майна подружжя за відсутності позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності і ухвалення рішення за цією вимогою є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи суд встановив обставини належності майна, яке просив розділити позивач, подружжю на праві спільної сумісної власності, про що зазначив у мотивувальній частині рішення.

Не заслуговують на увагу посилання апелянтів на те, що садово-городній будинок у АДРЕСА_2 не підлягає розподілу у зв'язку з тим, що право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_8

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 липня 2011 року (т.1, а.с. 23-25) визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 193,5 кв. м у АДРЕСА_2, укладений 20 серпня 2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 Саме цей правочин був підставою виникнення права власності останнього на садово-городній будинок і реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Разом з тим, підставним є доводи апеляційної скарги про неправомірність розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_3, оскільки на час розгляду справи у суді першої інстанції власниками зазначеної земельної ділянки є інші особи.

За договором дарування, посвідченим 03 серпня 2012 року приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Якимишиним С.Є., земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_3 подарована ОСОБА_1 ОСОБА_5 (т.2, а.с. 58-59). Останній продав цю земельну ділянку ОСОБА_10 і ОСОБА_10, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 28 серпня 2012 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. (т.2, а.с. 109).

Зазначені правочини не оспорювалися ОСОБА_3, не надавалися суду докази укладення договору дарування земельної ділянки без його згоди. Не заявлялися також позивачем вимоги про стягнення грошової компенсації вартості ? частини земельної ділянки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

В решті рішення суду слід залишити без змін, так як воно ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2014 року в частині розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,1000 га (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) О.І. Талалай

Судді: (підписи) А.П. Корніюк

І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І. Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Продан Б.Г. Провадження: № 22-ц/792/1/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 48