Справа № 461/4828/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/3163/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника Львівського національного

медичного університету ім. Данила Галицького -

Онисько І.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, Міністерства охорони здоров'я України про визнання права власності та за зустрічним позовом Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького до ОСОБА_3 про зобов'язання усунення перешкод,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, Міністерства охорони здоров'я України про визнання права власності відмовлено.

Зустрічний позов Львівського національного медичного університету ім.Данила Галицького до ОСОБА_3 про зобов'язання усунення перешкод задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні науковою бібліотекою ЛНМУ ім.Д.Галицького, приміщенням АДРЕСА_1 шляхом звільнення цього приміщення від речей.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, якій спірна квартира належала на законних правових підставах та вона володіла квартирою з 1970 року, а відтак він набув на неї право власності за набувальною давністю. Крім того, суд обґрунтував оскаржуване рішення Законом України «Про бібліотеку та бібліотечну справу», який не може бути застосований до даних правовідносин, оскільки правова природа його позовних вимог є іншою. Зазначає, що задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції не дослідив чи користується відповідач спірним приміщенням та чи належить воно йому на праві власності та не з'ясував чи взагалі існує таке приміщення у даному будинку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького- Онисько І.К. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбчено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2004 року задоволено позов ОСОБА_3 до ЛНМУ імені Данила Галицького та визнано його право на приватизацію відповідного приміщення. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2005 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2004 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким встановлено правовий статус будинку АДРЕСА_2 та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні його вимог. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 січня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2005 року залишено без змін

Також встановлено, що Личаківським районним судом м. Львова розглядалася аналогічна справа за позовом мешканки того ж будинку ОСОБА_6 Так, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю вимог. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2008 року рішення Личаківського районного суду м. Львова було залишено без змін.

Крім того, Личаківським районним судом розглядалися аналогічні справи за позовами мешканців того ж будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_7 Рішеннями Личаківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2008 року у задоволенні вказаних позовів відмовлено та ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2009 року рішення Личаківського районного суду м. Львова було залишено без змін.

Так, даними рішеннями апеляційного суду встановлено, що спірний будинок не відноситься до державного чи відомчого житлового фонду, а є цілісним майновим комплексом закріпленим за Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького.

Крім того, відповідно до розділу 2 Статуту Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького такий підпорядкований Міністерству охорони здоров'я України. Згідно п. 1.10 Розділу 1 Статуту ЛМНУ імені Данила Галицького будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЛНМУ імені Данила Галицького як цілісний майновий комплекс, закріплений за університетом на правах оперативного управління. Фінансування ЛНМУ здійснюється з державного бюджету.

Згідно акту від 01.12.1939 року до постанови Ради народних Комісарів УРСР від 19.02.1940 р. №196 «Про виділення із складу Львівського університету медичного факультету у самостійний Львівський державний медичний інститут» за цим інститутом закріплено корпус АДРЕСА_1 - для організації робітничого факультету фундаментальної бібліотеки Львівського державного університету виділено всю медичну літературу для організації фундаментальної бібліотеки Львівського медичного інституту.

Відповідно до Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу» будівлі, приміщення, закріплені за державними бібліотеками на праві оперативного управління є державною власністю, незалежно від місця їх знаходження і не підлягають приватизації, відчуженню.

Відтак, безпідставними є доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 це приміщення належало на праві власності, оскільки остання ніколи не володіла приміщенням АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших аналогічних справ.

А тому, в силу приписів ст. 61 ч. 3 ЦПК України, правовий статус будинку АДРЕСА_2 встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в приміщенні АДРЕСА_1 знаходяться речі померлої ОСОБА_4 У зв'язку з необхідністю належного розміщення і зберігання книжкового фонду ОСОБА_3 неодноразово пропонувалося звільнити це приміщення. Зокрема, 17 квітня 2015 року ОСОБА_3 добровільно дав розписку, у якій зобов'язався звільнити приміщення АДРЕСА_1 до 28 квітня 2015 року, проте спірне приміщення ним звільнено так і не було.

Відтак, суд вірно встановив, що позові вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про їх задоволення, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає діяльності наукової бібліотеки ЛНМУ імені Данила Галицького, шляхом не звільнення приміщення наукової бібліотеки від речей ОСОБА_4 та має на меті дальше незаконно користуватися науковою бібліотекою і перешкоджати її діяльності, а тому зобов'язав його усунути перешкоди у користуванні науковою бібліотекою ЛНМУ імені Данила Галицького приміщенням № АДРЕСА_1 шляхом звільнення цього приміщення від речей.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.