Справа № 159/3139/16-ц
Провадження № 2/159/1188/16
У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження у справі

03 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання будинку об»єктом права спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 26.04.96 р. сторони уклали шлюб. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.07.02 р. шлюб між сторонами було розірвано. 28.10.08 р. сторони уклали між собою повторний шлюб. 28.03.11 р. за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області шлюб між сторонами було розірвано. З часу одруження і по даний час сторони та їх дочка зареєстровані і проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний будинок відповідач отримав у власність 22.01.96 р., тобто, за кілька місяців до їх першого одруження. На той час будинок був лише побудований (був лише фундамент, дерев'яні стіни - ззовні обкладені цеглою, дах, вікна, двері), ніяких внутрішніх робіт, підключення комунікації, облаштування для проживання на той момент не було, житловий будинок був непридатний для проживання до квітня 1997 року. До того часу сторони проживали на винайманій квартирі. Всі роботи по облаштуванню будинку (навезення землі - вартість 1 500 грн., оштукатурення двох житлових кімнат і кухні - вартістю 2 000 грн., постеляння підлог - вартістю 1 500 грн., побудова веранди - вартістю 1 500 грн., проведення газового опалення - вартістю 4 000 грн., проведення світла - вартістю 500 грн., фарбування всього необхідного - вартістю 1 000 грн., побудова гаража - вартістю 8 000 грн., а всього - на суму 20 000 грн. (на той час); утримання будинку, територій, добудова інших господарських споруд були здійснені сторонами вже за час спільного проживання, тобто, з 28.04.96 р. по даний час. Хоча сторони і розлучались, проте, проживали спільно і вели спільне господарство на протязі всього часу. Зазначає, що, таким чином, за час перебування як у шлюбі, так і у фактичних сімейних стосунках, вартість нерухомого майна, а сааме: будинку № 8а по вул. Стуса у м. Ковелі Волинської області значно збільшилася, порівняно з вартістю, що була на момент до шлюбу. Однак, стосунки між сторонами постійно погіршувалися, у них постійно виникали суперечки. Відповідач погрожував їй виселенням, мотивуючи це своїм бажанням, а нещодавно заявив це і їх дочці. 05.07.16 р. відповідач звернувся до суду з позовною заявою до неї та їх дочки по суті про виселення, і на даний час у Ковельському міськрайсуді Волинської області триває розгляд такої справи. Після першого розірвання шлюбу і до 02.12.02 р. сторони у позасудовому порядку не досягли згоди щодо поділу спільно нажитого у шлюбі майна, що вимусило її звернутися до суду. ОСОБА_4 ще у 2002 р. зверталася до суду із заявою про поділ спільного майна, однак, рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.06.04 р. було відмовлено у позові. Вважає, що має підстави для звернення до суду з позовом, певну кількість років сторони спільно добудовували і утримували будинок. Крім того, з метою ухилення від встановлення її права на частину майна, відповідач таємно від неї і, як вона вважає, з порушенням закону, за відсутності згоди органу опіки та піклування, чи з підробкою двічі - 19.08.02 р., перед 27.12.11 р. оформив фіктивний договір дарування вказаного будинку на ім'я свого двоюрідного брата - ОСОБА_5. Покликаючись на ст. 62 СК України, п. 23 Постанови Пл. ВС України від 21.12.07 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що проживаючи разом з відповідачем, вона постійно займалась веденням домашнього господарства, за спільною згодою з відповідачем, вирішили добудувати до будинку веранду, добудову здійснювали за власні кошти, як і інші роботи. Вважає, що вказаний будинок має бути визнаний судом об'єктом права спільної сумісної власності її та відповідача. Згідно з висновком за результатами оцінки від 27.07.16 р., вартість спірного житлового будинку становить 104 630 грн.. Покликаючись на ч. 3 ст. 5 ЦК України, ст. 25 КЗпШС України, ч. І ст. 62 СК України, зазначає, що вищевикладене на час розгляду справи у суді у 2002 - 2004 р. р. підтвердили свідки. Просить позов задовольнити та визнати спірний будинок, належний відповідачеві, об'єктом права спільної сумісної власності її та відповідача.

За ухвалами суду від 06.09.16 р. було відкрито провадження у справі та вжито заходів забезпечення позову.

У попередньому судовому засіданні 03.10.16 р. представником відповідача адвокатом подано до суду заяву про закриття провадження у справі у зв»язку з тим, що є таке, що набрало законної сили рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.06.04 р., ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач таке клопотання свого представника адвоката підтримав.

Представник позивача адвокат проти закриття провадження у справі з цих підстав заперечив, зазначивши, що у розглядуваному позові його довірителька охоплює також період 2008 2011 р. р. перебування сторін у повторному шлюбі між собою; 14.06.04 р. позов його довірительки по суті вирішений не був.

Суд, заслухавши думки учасників попереднього судового засідання, приходить до висновку, що заява про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

У відповідності із п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 206 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як слідує з копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.06.04 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, спір торкався того ж житлового будинку, однак, за період первинного шлюбу сторін: з 1996 по 2002 р. р..

У розглядуваній справ позивач зазначає однією з підстав звернення з позовом до суду також період повторного шлюбу сторін між собою - 2008 2011 р. р., за який, як вказує позивач, домоволодіння, власником якого є відповідач, значно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних затрат подружжя.

А тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 206 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення не підлягає.

Головуючий:ОСОБА_6