Провадження № 2/761/1703/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання спадкоємцем за законом; визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

В вересні 2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-5) до відповідача Київської міської ради, в якому просив суд, з урахуванням поданої уточненої редакції позову(а.с. 86-88):

- визнати себе спадкоємцем за законом після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- визнати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 за собою право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1;

- визнати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на ? частину зазначеного вище будинку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 Позивач є рідним племінником після померлих та вважає себе єдиним спадкоємцем за законом.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1, а після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на ? частину цього будинку.

Решта 5/8 частин будинку належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька ОСОБА_5.

На думку позивача, на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що спадщина, яка відкрилася, але не була ніким із спадкоємців прийнята, а тому правовідносини мають регулюватися Книгою шостою ЦК України, відповідно до ч. 3 ст. 1266 якого передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини , яка належала б за законом їх матері, батьку, якби вони були б живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що батько позивача, який був рідним братом покійних, помер до відкриття спадщини, то позивач вважає себе за правом представлення таким, що має право на ту частку, яка належить за законом його батькові.

Крім того, зазначає, що фактично після смерті тіток проживав в будинку за вказаною адресою, проводив поточний ремонт будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позові, з урахуванням уточненої редакції позову, просили суд позов задовольнити.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку, представником відповідача були направлені до суду письмові пояснення, в яких представник просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується актовим записом про смерть (а.с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4., що підтверджується листом департаменту соціального захисту населення м. Москви РФ (а. с. 46).

Позивач - ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_3 та ОСОБА_4, його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1.

Крім того, на ? частину зазначеного будинку відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вважав, що спадщина відкрилася, але не була ніким прийнята до набрання чинності ЦК України, а тому мають бути застосовані положення Книги шостої ЦК України та просить визнати його спадкоємцем за законом, одночасно визначаючи за ним право власності за законом 1/8 та ? частини вищезазначеного будинку після померлих тіток.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей Кодекс набрав чинності 01 січня 2004р.

Пунктами 4, 5 цих положень діючого ЦК України передбачено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Отже, норми зазначеного п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, слід розуміти таким чином, що правила Книги шостої ЦК України може бути застосоване лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003р. і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529 - 531 ЦК УРСР (1963р.).

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_4 не заводилась, спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 була заведена 01 березня 1984р.

Так, із матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 вбачається, що 01 березня 1984р. до Першої Київської державної нотаріальної контори була подана заява від ОСОБА_7 - представника онука померлої, щодо прийняття спадщини після смерті бабусі.

Оскільки спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли під час дії ЦК УРСР (1963р.). то спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР (1963р.).

За змістом ст. 524 ЦК УРСР (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Пунктом 5) ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (1963р.) встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

З матеріалів справи вбачається, що в спадковій справі, відкритої після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк була подана заява від ОСОБА_7 представника ОСОБА_8 - онука ОСОБА_3, заява від позивача ОСОБА_1 була подана 16 грудня 2015р. (а.с. 65).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 взагалі не була відкрита, тобто жодної заяви, в тому числі і від позивача на прийняття спадщини після померлої не надходило.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.). при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 530 ЦК УРСР (1963р.) передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

З вищенаведених положень ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963р.) вбачається, що позивач ОСОБА_1 не відноситься до жодної із черг спадкоємців за законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання його спадкоємцем за законом після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки черги спадкоємців за законом (в залежності від ступеня споріднення) було визначено ЦК УРСР (1963р.), і до зазначених черг спадкоємців позивач не відноситься.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 560 ЦК УРСР (1963р.) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. ст. 534, 553, 555 цього Кодексу).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ст. 561 ЦК УРСР (1963р.).

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання його спадкоємцем після смерті його тіток, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову про визнання за ним права власності на частки будинку АДРЕСА_1, які належали на праві власності спадкодавцям, при цьому судом враховано, що позивач подав заяву про прийняття спадщини 16 грудня 2015р., а 26 грудня 2015р. отримав від нотаріуса повідомлення з пропозицією з'явитися з питань спадщини (а. с. 79).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 524, 525, 529, 530, 548, 549, 555, 560, 561 ЦК УРСР (1963р.); п. 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень, ст. 1266 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання спадкоємцем за законом; визнання права власності у порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: