Справа № 698/94/16-ц
Провадження № 2/698/130/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області:

головуючого - судді Кухаренка О.В.,

при секретарі - Гончар Т.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння в якому просить суд постановити рішення про витребування з чужого незаконного володіння шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_4 повернути їй другого ключа та сервісну книжку від автомобіля НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_4 понесені судові витрати по оплаті судового збору та за отримання правової допомоги. На підставу своїх вимог посилаючись на те що восени 2014 року у її сина ОСОБА_5, батька відповідача, було виявлено тяжку та небезпечну хворобу - «Гепатит-С», для лікування якої потребувалися великі гроші, яких у ОСОБА_5 не було. Тому останній звернувся до неї та свого брата ОСОБА_6М, її молодшого сина з проханням про надання допомоги на що вони дали згоду та підрахувавши наявні у них кошти, встановили, що для

проведення повного курсу лікування недостає близько 70000 грн., тому приблизно в середині листопада ОСОБА_6М, взяв в борг 4000 доларів США, які передав ОСОБА_5, на лікування. В подальшому у звязку з необхідністю продовження лікування та необхідності повернути борг, вони вирішили продати (чи обміняти з доплатою на більш дешевий) автомобіль НОМЕР_1, який належить їй на праві приватної власності.

Виходячи з того, що ОСОБА_5, використовував даний автомобіль для її підприємницької діяльності, тому на початку січня 2015 року, питанням продажу чи обміну автомобіля він спочатку і займався шляхом розміщення оголошення в авто сайтах. І оскільки при продажі автомобіля необхідно пред'являти весь пакет документів, тому вона передала ОСОБА_5, сервісну книжку та другий ключ від автомобіля НОМЕР_1 і ці речі зберігалися у нього. В період проходження лікування та погіршенням стану здоровя ОСОБА_5, з березня 2015 року не зміг сам керувати автомобілем тому його брат ОСОБА_6М, став користуватися даним автомобілем за допомогою першого ключа. 13.07.2015 року ОСОБА_5, помер і виходячи з того вищезазначений борг ще не був повернутий, тому питання продажу автомобіля не відпало і цим питанням став займатися її син ОСОБА_6 А так як другий ключ від автомобіля та сервісна книжка знаходилися у покійного сина ОСОБА_7, вона звернулася до його сина ОСОБА_4, відповідача в даній справі, який являється її внуком з проханням повернути дані речі. На що той несподівано повів себе зухвало і заявив, що нічого вінне віддасть, так як автомобіль належав й за життя його батькові і саме його батько користувався даним автомобілем. За таких обставин позивач посилаючись, що саме вона відповідно до даних технічного паспорта являється власником автомобіля НОМЕР_1, який був придбаний нею за власні кошти, а відповідач який незаконно заволодів та безпідставно відмовляється повернути їй як власнику другий ключ та сервісну книжку від даного автомобіля, порушує її право на реалізацію автомобіля та суттєво занижує його ціну, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1, позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов повністю. При цьому позивач показала суду, що за життя сина ОСОБА_4, вона передала йому другий ключ від автомобіля та сервісну книжку від автомобіля НОМЕР_1, однак не памятає точно яка вона була на вигляд, але памятає, що на ній нібито була напис синього кольору і дані речі син зберігав в автомобілі, а після чого вона бачила їх в його будинку за місцем проживання, а оскільки його син, що є відповідачем по справі проживав з ним і не бажає їй повернути другий ключ та сервісну книжку від автомобіля після смерті ОСОБА_5, вважаючи, що саме його батько є дійсним батьком автомобіля і претендує на це авто як спадкоємець, тому вона звернулася до суду з даним позовом до нього, як до відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що заявлені до нього вимоги позивача є безпідставними посилаючись на те, що в нього особисто відсутні предмети заявлені позивачем, посилаючись на те що він та його батьки: батько ОСОБА_5, та мати ОСОБА_8 проживали в одному будинку до дня смерті батька і разом при здійсненні підприємницької діяльності використовували автомобіль НОМЕР_1. При цьому у їх сімї було два автомобіля марки OPEL VIVARO при цьому один синього, а другий білого кольору. Після смерті батька позивач забрала обидва автомобіля навіть незважаючи на те що другий автомобіль зареєстрований на його батька ОСОБА_5, і на ці автомобілі претендують і інші спадкоємці. Відповідач вважає, що предявляючи даний позов позивач не надала суду доказів існування у неї двох ключів до автомобіля НОМЕР_1 та не вказала їх індивідуальних ознак і чим ключі відрізняються, а також не довела факту передачі другого ключа та сервісної книжки за життя його батьку. Також вважаючи, що звернення позивача саме до нього, як до особи яка проживала в будинку з батьком, якому нібито позивач передавала свої речі про повернення цих речей, як до предявлення позову так і звернення до правоохоронних органів та предявивши позов до нього як до відповідача є безпідставним, а його відмова їх виконати являється законною виходячи з того, що позивач не врахував, що його батько проживав в одному будинку разом з іншими членами своєї сімї, а обовязку у нього перед позивачем, щодо пошуку та збереження будь яких речей у нього взагалі немає крім того між позивачем та спадкоємцями, після смерті ОСОБА_5, існує спір щодо спадкового майна до якого входять два автомобілі OPEL VIVARO.

Представник відповідача ОСОБА_2, підтримав позицію свого довірителя та який вважає, що позивачем не доведено перебування другого ключа та сервісної книжки від автомобіля НОМЕР_1, саме у відповідача та і не доведено цих речей у власності позивача як на момент придбання нею автомобіля так і його державної реєстрації.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що позивач є його мама, відповідач син його покійного брата ОСОБА_5, тобто племінник. Після того як його брат захворів та звернувся до нього та матері про надання йому грошової допомоги для лікування він позичив у знайомих гроші в сумі 4000 доларів США та передав їх брату. А в подальшому він з матірю та братом вирішили продати автомобіль НОМЕР_1, який належить мамі і яким користувався брат. Враховуючи, що при продажі автомобіля бажано було б мати два ключі і сервісну книжку в його присутності, власник передала брату ОСОБА_5, один ключ та сервісну книжку, а другий ключ і так був у брата. Щодо кольору переданої сервісної книжки пояснити не зміг посилаючись на те що не запамятав її колір однак показав, що сервісна книжка надрукована німецькою мовою і вона відповідає номеру кузова і двигуна і ВІН коду автомобіля (інформація про автомобіль), а щодо ключів показав, що візуально ключі однакові і відрізнити їх можливо лише кількістю кнопок. Крім того свідок показав, що свою відмову у поверненні сервісної книжки та другого ключа від автомобіля відповідач мотивує своїми претензіями на це авто як частину спадкового майна після смерті його батька і дана розмова зафіксована технічними засобами.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач являється власником автомобіля НОМЕР_1 білого кольору, що підтверджується технічним паспортом (а.с.5).

Даний автомобіль за життя перебував у користуванні ОСОБА_5, який є батьком відповідача, а даний час автомобіль перебуває у володінні власника позивача ОСОБА_3, яка вважає, що відповідач який проживав в будинку з ОСОБА_5, незаконно після смерті останнього, заволодів та безпідставно відмовляється повернути їй як власнику другий ключ та сервісну книжку від даного автомобіля, які вона за життя надала його батьку та який їх зберігав в будинку, що порушує її право на реалізацію автомобіля та суттєво занижує його ціну. Зазначені вимоги залишені ним без задоволення з посиланням на відсутність у нього цих речей та наявними у нього претензіями на автомобіль НОМЕР_1 з посиланням як на власність його батька, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 317. 321, 386, 387 ЦК України позивач звернулася до суду з даним (віндикаційним) позовом.

На підтвердження вказаних вимог, позивачем надано технічний паспорт на автомобіль НОМЕР_1 білого кольору (а.с 5) та СД диск з записом розмови відповідача де останній не заперечує факту обізнаності того де перебуває ключ від автомобіля та сервісна книжка.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, речі зазначені позивачем у позові визначені родовими ознаками, а не індивідуальними, що позбавляє суд можливості встановити, що саме ці речі належали позивачеві.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом) може бути витребувана лише індивідуально-визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише такого майна, яке було у власності особи, що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Разом з цим, даний позов пред'явлено позивачкою на підставі ст. 387 ЦК України, якою передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В той же час, за змістом ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 184 ЦК України, якою передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Як роз'яснено п. 19 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача (п. 23 постанови).

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса або продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, та відображає ціну продажу. Разом з тим позивачем не зазначено в який спосіб нею було придбано автомобіль та не надано відповідних документів, з яких би вбачалося, що їй як покупцю автомобіля було передано разом з автомобілем НОМЕР_1 при його придбанні.

Таким чином матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірне майно, а саме другий ключ та сервісна книжка були придбані позивачкою при покупці автомобіля НОМЕР_1, а також не надано доказів, що такі речі передавалось за життя батьку відповідача ОСОБА_5 та отримувалось останнім у передбаченому законом порядку.

Отже, виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про витребування з чужого незаконного володіння відповідача другого ключа та сервісної книжки належного їй автомобіля НОМЕР_1 на підставі ст. 387 ЦК України є необґрунтованими.

Крім того, витребування зазначених нею в позовній заяві речей є неможливим і в силу того, що зазначені речі на даний час неможливо індивідуалізувати .

Не приймаються до уваги суду і доводи позивачки про те, що саме відповідач незаконно заволодів її речами і таким же чином і користується та розпоряджається її майном, оскільки позивачем в ході судового розгляду не надано доказів того, що зазначені речі взагалі були придбані нею у власність при придбанні нею автомобіля НОМЕР_1. Крім того в судовому засіданні позивач обґрунтовуючи предявлення позову саме до відповідача посилалася на те що той проживав в будинку з ОСОБА_5, та незаконно після смерті останнього, заволодів та безпідставно відмовляється повернути їй як власнику другий ключ та сервісну книжку від даного автомобіля, які вона за життя надала його батьку та який їх зберігав в будинку, де вони проживали. Разом з тим позивач не спростувала доводів відповідача, що разом з ОСОБА_5, проживали і інші особи, таким чином не доведено, що ці речі перейшли у власність саме відповідача, а його відмова передати ці речі до рішення суду, щодо поділу спадкового майна після смерті його батька, за таких обставин не може бути розцінена як незаконне заволодіння майном позивачки. Крім того суд вважає, що позивачем обраний спосіб захисту порушеного права не відповідає специфіці порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 3 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням обставин справи встановлених судом, підстав та предмету позову, суд вважає, що в позові належить відмовити в повному обсязі, з огляду на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

З урахуванням викладеного, на підставі статтей, 316, 317, 321, 368, 387 ЦК України , керуючись ст.ст. 5, 6, 10-11, 57-58, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Катеринопільський районний суд Черкаської області. У разі якщо рішення було винесене без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О.В.Кухаренко