Справа № 127/2-6786/10
Провадження № 4-с/127/70/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за скаргою ОСОБА_1, на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2016 року.

Скарга мотивована тим, що 10.12.2016 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2-6786/10 виданого 28.01.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 119653,50 грн. винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника. Заява Стягувача про відкриття виконавчого провадження була подана 29.01.2016 р. без прохання про накладення арешту. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 50049745 Боржник отримав 10.02.2016 року за почтовим штемпелем, з цього часу у боржника розпочався семиденний процесуальний строк на добровільне виконання даної постанови, який закінчувався 17.02.2016 року. 15.02.2016 року на підставі заяви представник боржника ОСОБА_4 ознайомився із матеріалами виконавчого провадження та виявив постанову про арешт майна боржника від 12.02.2016 року винесену державним виконавцем Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5 Таким чином постанова про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2016 року у виконавчому провадженні № 50049745 винесена передчасно, без письмової заяви Стягувача про накладення арешту. Наведене змусило заявника звернутись до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив суд її задоволити, дав пояснення аналогічні викладеним в скарзі.

Державний виконавець Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 17, 36, 41). Суд, вирішив розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Постановою від 04.02.2016 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2-6786/10 виданого 28.01.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 119653,50 грн.

Вказаною постановою державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 боржнику надано строк для самостійного виконання постанови у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Постановою від 12.02.2016 року державним виконавцем Щуренком А.О. по примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2-6786/10 виданого 28.01.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області було встановлено, що боржником в строк наданий державним виконавцем для самостійного виконання документального підтвердження виконання рішення не надано, а тому державний виконавець наклав арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке йому належить.

Згідно ч. 3 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат,

пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного

робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Така ж можливість передбачена статтею 82 Закону країни «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в ході виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем передчасно, без письмової заяви стягувача накладено арешт на майно боржника, а тому скарга ОСОБА_1, на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2016 року, є обґрунтовано, підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст.11, 14, 58, 60, 61, 209, 210, 385 - 388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірною постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 50049745 від 12.02.2016 року винесену державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, про накладення арешту на все майно що належить Боржнику ОСОБА_1 .

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 50049745 від 12.02.2016 року винесену державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, про накладення арешту на все майно що належить Боржнику ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5днів з дня її проголошення.

Суддя: