Номер провадження: 22-ц/785/4073/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1О
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2011 року,

встановила:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 25 квітня 1998 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради, про що зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації актів про одруження, актовий запис № 308.

Від даного шлюбу є неповнолітня донька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить запис у Книзі реєстрації актів громадянського стану про народження від 10.04.2002 року, актовий запис № 471 та неповнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить запис у Книзі реєстрації актів громадянського стану про народження від 06.11.2007 року, актовий запис № 1805.

Позивачка у позовній заяві просила суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що між нею та відповідачем виникла відчуженість, втрачено почуття любові й поваги. Відсутність порозуміння з усіх питань призвели до того, що вони стали чужими, у зв'язку із цим подружні й сімейні відносини не підтримують останні шість місяців, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними неможливе.

В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання відповідач не зявився.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб між сторонами було розірвано.

Вказане судове рішення після його перегляду судом першої інстанції в установленому законом порядку оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 квітня 1998 року, шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради.

Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня донька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Справа розглянута без участі сторін, в заочному порядку.

Згідно положень ст. 112 СК України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 4, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК).

Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

В порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції при ухваленні рішення в заочному порядку про розірвання шлюбу без врахування думки відповідача, підійшов до розгляду справи формально, остаточно не встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, не зясовував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, при кому з батьків малолітні діти перебувають, а також пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, не використав надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.ХІ.50).

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Крім того, проведення заочного розгляду справи можливе лише у разі наявності умов, визначених у ст. 224 ЦПК України.

Законодавець встановив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, суд повинен дотримуватись таких умов проведення заочного розгляду справ: неявка відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Лише за наявності всіх пяти умов суд може провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили повертається до суду.

В порушення вимог цього закону в матеріалах справи взагалі відсутні відомості про належне повідомлення судом першої інстанції у встановленому законом порядку про час та місце слухання справи відповідача ОСОБА_4

При цьому наявна в матеріалах справи довідка секретаря судового засідання від 11.11.2011 року про сповіщення відповідача ОСОБА_4 за допомогою телефонного звязку є неналежним доказом, оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом або за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Проте зазначені законом докази належного повідомлення відповідача про судове засідання, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику сторони до судового засідання в матеріалах справи відсутні, тому посилання суду про його належне сповіщення є помилковими та не ґрунтуються на законі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про несповіщення відповідача про судове засідання також знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Належних доказів, які б спростовували встановлені обставини, матеріали справи не містять та судом не зазначені.

Внаслідок цього суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, згідно якому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, як це передбачено ч. 2 ст. 10 ЦПК України.

В результаті суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив заочне рішення за відсутності відповідача ОСОБА_4, не маючи достатніх даних про те, що він був належним чином сповіщений про час і місце судового розгляду, чим порушив вимоги ст. ст. 74, 76 ЦПК України, та позбавив відповідача можливості надати свої заперечення і докази з приводу заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу, які є обовязковими при вирішенні спору по даної категорії справ.

Отже, вказане заочне судове рішення є передчасним та його не можна визнати законним та обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_7

ОСОБА_2