АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6043/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Романишена І.П.
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Шебуєвої В.А.

при секретарі- Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала,що перебувала у шлюбі з ним з 24.12.2004 року по 17.07.2009 року і має дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що відповідач батько дітей не виконує свої обов»язки стосовно утримання та виховання дітей з моменту розірвання їх шлюбу 14.07.2009 року,просила позбавити його батьківських прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові. Зазначає,що судом однобічно розглянута справа і безпідставно не прийняті до уваги його заперечення стосовно перешкод, які створені позивачем для здійснення ним матеріального утримання дітей. Не було з»ясовано думку дітей з приводу позбавлення його батьківських прав.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2004 року та є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвами про їх народження ( а.с. 8,9).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2009 року .

Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.06.2010 р. № 352 за заявою ОСОБА_2 було встановлено графік побачень ОСОБА_2 з дітьми щосуботи з 10.00 до 14.00 години ( а.с. 12).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011р., яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа : Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено. Також відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа : Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Пред»явивши даний позов 23.09.2015 року , ОСОБА_3, зазначала, що після розірвання шлюбу 14.07.2009 р. діти залишилися проживати з нею у квартирі АДРЕСА_1 , а з жовтня 2010 р. проживали з нею та її другим чоловіком ОСОБА_8, з яким вона уклала шлюб 08.10.2013 р., у квартирі АДРЕСА_2 . Про зміну місця проживання та навчання дітей відповідач був обізнаний, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011 року, проте будь-яких дій по виконанню своїх батьківських обов»язків не вчиняв. Вказує, що саме ОСОБА_8, забезпечує виконання батьківських обов'язків щодо її з відповідачем дітей, діти називають ОСОБА_8 батьком. Також зазначає, що після рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011 р. відповідач не виявляв бажання бачитися з дітьми і приймати участь у їх вихованні та утриманні, тобто ухилився від виконання своїх обов»язків. З січня 2014 року діти проживають за адресою : АДРЕСА_3, про що відповідач також був обізнаний отримавши 27.03.2015 року її рекомендованого листа , проте будь-яких дій щодо участі у вихованні дітей не вчинив.

Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 40-260 від 05.02.2015 року повідомила про те, що відповідно до архівних даних служби, інформація щодо заяв ОСОБА_2 з приводу недотримання матір»ю дітей встановленого графіку побачень з дітьми, який встановлений розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, відсутня ( а.с. 19).

Київська гімназія № 287 листами за № 08 від 27.01.2015 року та за № 117 від 11.06.2015 року, повідомила, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 навчаються у вказаному шкільному закладі з 01.09.2011 та з 01.09.2012 років відповідно. За весь час навчання дітей ОСОБА_2 в гімназії не з»являвся, батьківські збори не відвідував, шкільним життям дітей та їх успішністю не цікавився. При цьому гімназії нічого невідомо про ОСОБА_2, як батька дітей, проте як останніх в ролі батька виховує ОСОБА_8, який супроводжував дітей на вступних тестуваннях та співбесіді, разом з матір»ю та самостійно приводить їх на заняття та забирає зі школи, відвідує класні та загальношкільні батьківські збори, приймає актину участь в позакласному житті школи та дітей, які називають ОСОБА_8 татом ( а.с.20-21).

Про те, що виховує ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як батько, ОСОБА_8 повідомили у своїх листах від 27.01.2015 року Клуб-школа айкідо «Такемусу Айкі», який ОСОБА_4 відвідує з осені 2013 року та від 21.01.2015 року та 05.06.2015 року футбольний клуб «Альпіна», в якому ОСОБА_4 займається з осені 2011 року, а також листами від 20.01.2015 року та 08.06.2015 року клуб бального танцю «Альта», який з осені 2011 року відвідує ОСОБА_5. При цьому зазначено, що спортивним життям дітей та їх успішністю ОСОБА_2, не цікавиться, як батько даних дітей цим закладам невідомий . Здійснює оплату за відвідування ОСОБА_9 айкідо, а ОСОБА_5 клубу бального танцю, його індивідуальні тренування та участь у змаганнях ОСОБА_8, з пропозиції якого ОСОБА_9 почав займатися айкідо. ОСОБА_8 відвідує батьківські збори вищевказаних закладів, завжди присутній на тренуваннях та змаганнях дітей. Діти називають його татом ( а.с.22-27).

Згідно з характеристиками на дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_5 батьками дітей у Київській гімназії № 287 знають ОСОБА_3 та ОСОБА_8, як активних учасників шкільного та класного життя дітей ( а.с.32-33).

Актами депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради ОСОБА_11 від 21.03., 06.06.,13.06.2015 р. виявлено, що батько дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - у встановлений час для відвідування батьком дітей до квартири АДРЕСА_3 у Софіївській-Борщагівці , не з»явився ( а.с.29-31).

Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області як Орган опіки та піклування, врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області , прийшла до Висновку від 18.09.2015 року за №10137769.2083.2 про доцільність позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5,року народження ( а.с.34-36).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батко можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавляючи відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, встановивши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши покази свідків, виходив з того, що ОСОБА_2 ухилився від виконання батьківських обов»язків по відношенню до своїх з позивачем дітей, внаслідок своєї власної винної поведінки, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов»язками, протягом останніх п»яти років, після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, не цікавився життям дітей, не турбувався про їх матеріальне утримання та виховання, допомоги ОСОБА_3 на їх утримання та оздоровлення не надавав, не надавши при цьому доказів того, батьківські обов»язки він не виконував внаслідок тяжкого захворювання чи з інших незалежних від нього причин.

Таке рішення суду , колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, відповідним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами , висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_3 перешкоджала йому зустрічатися з дітьми, відмовлялася йти на контакт та приймати матеріальну допомогу, а з позовом про стягнення аліментів не зверталась, ігнорувала телефонні дзвінки та двері квартири не відчиняла , ОСОБА_2 будь-яких належних доказів, які б підлягали оцінці у відповідності до ст. 212 ЦПК України вказаному ним не надав та на наявність таких не вказав, що дає підстави вважати доводи відповідача голослівними.

До того ж статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і вказаний обов»язок є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, причому обов»язком особистим, індивідуальним.

Та обставина, що ОСОБА_2 часто перебуває за кордоном, не може бути поважною причиною ухилення від виконання батьківських обов»язків, оскільки не є такою, що реально унеможливлює їх виконання, так як достовірно встановлено та не оспорюється відповідачем, що ні усно, ні письмово з дітьми відповідач не спілкується навіть після видачі Шевченківською районною державною адміністрацією у м. Києві 02.06.2010 року розпорядження, яким встановлено графік побачень ОСОБА_2 з дітьми .

Будь-яких доказів того, що відповідач звертався до Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві з приводу неможливості зустрічі з дітьми через дії позивача, ОСОБА_2 також не надав.

Вказуючи про те, що він не хотів травмувати психіку дітей та усугубляти існуючу конфліктну ситуацію з позивачем, ОСОБА_2 доказів щодо звернення до навчальних закладів, в яких навчаються та тренуються його діти, з приводу надання інформації щодо навчання , здоров»я та успіхів дітей, також не надав, що свідчить про відсутність проявлення щонайменшої батьківської турботи.

Тобто, будь-які докази, які б вказували на зацікавленість відповідача долею його дітей на протязі досить тривалого часу, матеріали справи не містять та ОСОБА_2 не надані.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв»язку з чим , враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з дітьми досить тривалий час по відношенню до віку дітей, існування реальної можливості виконання батьківських обов»язків, проте їх свідоме не вчинення навіть після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2011р., яким встановлено, що відповідач з власних бажань не в повній мірі здійснював розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві 02.06.2010 року та майже не приймав участі в матеріальному утриманні дітей, не цікавився їх перебуванням у дошкільних виховних закладах, їх здоров»ям, побутом і вихованням, колегія суддів вважає, що задоволення даного позову відповідатиме правам та інтересам дітей.

При цьому, не з»ясування думки дітей при вирішенні даного питання на висновок суду не випливає, оскільки будь-яких доказів того, що діти виявляли бажання її висловлювати матеріали справи не містять, а ОСОБА_2 такого клопотання у суді першої інстанції не заявляв,а в апеляційній скарзі таку необхідність належним чином, з огляду на найвищі інтереси дітей, не обґрунтував .

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого в даній справі, підстави до скасування якого відсутні .

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -