Номер провадження: 22-ц/785/3118/16
Головуючий у першій інстанції: Буран О.М.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів:Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 та уточнивши позовні вимоги просила в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень за договором позики від 18.09.2009 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. 18.09.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 8120, звернути стягнення на предмет іпотеки, нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання права на продаж предмета іпотеки ОСОБА_6, будь-якій особі-покупцю за початковою ціною не нижче за 700 000 (сімсот тисяч) грн. із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням суду позов задоволено - в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень за договором позики від 18.09.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 18.09.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 8120, звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С., зареєстрованого в реєстрі за №1612, шляхом надання права на продаж предмета іпотеки ОСОБА_6, будь-якій особі-покупцю за початковою ціною не нижче за 700 000 (сімсот тисяч) гривень із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На період до реалізації предмету іпотеки у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» з дня набрання рішення суду законної сили, передати на збереження та в управління ОСОБА_6 нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С., зареєстрованого в реєстрі за №1612.

Отримані від стягнення предмета іпотеки кошти направити на погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 по зобов'язанню за договором позики від 18.09.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 18.09.2009 року та зареєстрованому в реєстрі за № 8120, на суму 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

Встановити, що ОСОБА_6 є єдиним кредитором, вимоги якої підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

На дане рішення представник ОСОБА_5 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати , постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено наступне.

18 вересня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, за яким останній отримав 1000000 грн. та зобов*язався повернути до 17 березня 2010 року.На забезпечення виконання зобов*язання між ТОВ «Франко- транспорт» та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір, за яким ТОВ передало в іпотеку нежитлову будівлю насосної станції по АДРЕСА_1.

12 березня 2012 року ТОВ «Франко-Транспорт» продало, а ОСОБА_5 купила нежитлову будівлю насосної станції.

Так на думку суду першої інстанції, ОСОБА_5 як новий власник нерухомого майна набула статусу іпотекодавця з усіма правами та обов*язками, що випливають з іпотечного договору.

Неправильність висновків суду підтверджується наступним.

Продаж іпотечного нерухомого майна відбувався в межах спеціально регламентованої процедури банкрутства ТОВ «Франко-Транспорт». що здійснював Господарський суд Одеської області.

Оскільки юридична особі ТОВ «Франко-Транспорт» була припинена, а відтак всі її зобов'язання були припиненні, в тому числі, зобов'язання по іпотечному договору.

Згідно ст. 609 ЦК України, - «Зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора)...» Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те що відповідач ОСОБА_5 набула статусу іпотекодавця.

Окрім того, судами різних інстанції! (від 1-ї до ВССУ) неодноразово розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, що розташоване адресою: АДРЕСА_1 )- недійсним (нікчемним).

04 березня 2015 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вирішена цивільна справа № 2/1519/55/12. Касаційні скарги ОСОБА_6 та ТОВ «Франко -Транспорт» - відхилені. Договір купівлі - продажу нерухомого майна визнано дійсним та таким, що укладався у відповідності до норм чинного законодавства України, яке діяло на той час. (Справа ВССУ № 6-449 св 15).

Суд першої інстанції позицію ВССУ не дослідив, яка є обов*язковою при розгляді даної справи, що призвело до неправильного ухвалення рішення по суті.

Дійсно, між ОСОБА_6 та ТОВ «Франко - Транспорт», в якості забезпечення виконання зобов*язань ОСОБА_7 укладено іпотечний договір. Але, продаж нерухомого іпотечного майна відбувався в результаті судової процедури банкрутства (власника нерухомого майна ТОВ «Франко- Транспорт»), яка регулюється спеціальним законом.

Відповідно до абз.9. ч. 1. ст 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (В редакції від 01.01.2010 року, яка діяла на той час) - з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Саме Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є спеціальним, який регулює відносини та регламентує порядок продажу (реалізації) майна боржника з метою задоволення вимог кредиторів. Слід зауважити, що в момент дії вище вищеказного закону інші похідні норми законодавства в тому числі норми Закону України «Про іпотеку» не могли прямо застосовуватись для регулювання відносин, щодо продажу нерухомого майна ТОВ «Франко-Транпорт», оскільки відносно останнього тривала процедура банкрутства.

Згідно абз. 6, ч. 1, ст. 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції від 01.01.2010 року, яка діяла на той час) - з дня

прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і

відкриття ліквідаційної процедури, укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому ним розділом;

Договір купівлі-продажу з боку продавця ТОВ «Франко- Транспорт» підписував ліквідатор даного підприємства Шляхов С.Є. Ліквідатор був призначений ухвалою Господарського суду Одеської області, його повноваження щодо підписання договору К-П ніким не оскаржувались і є законними по даний час.

Відповідно до п. 14, ч. 2. Ст.. 41 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру, вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином ліквідатор Шляхов С.С., підписуючи договір купівлі-продажу нерухомого майна, діяв у рамках закону, як особа уповноважена на те судом.

29.01.2010 року Ухвалою Господарського суду Одеської області порушено провадження у справі про банкрутство відносно колишнього власника нерухомого (спірного) майна ТОВ «Франко-Транспорт».

Згідно ч.2. ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання.

З моменту порушення справи про банкрутство у ОСОБА_6, як іпотекодержателя виникло право дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачу ОСОБА_6 було відомо про те, що в Господарському суді Одеської області тривав розгляд справи про визнання банкрутом ТОВ «Франко-Транспорт».

Але, за час розгляду справи ОСОБА_6 не заявила своїх кредиторських вимог в процесі банкрутства з метою задоволення своїх вимог на предмет іпотеки.

Пасивність іпотекодержателя свідчить про те, що у ОСОБА_6 були відсутні права як іпотекодержателя звернутись до Господарського суду як кредитор з вимогами до ТОВ «Франко-Транспорт» в процесі його банкрутства.

В свою чергу ОСОБА_7 який є позичальником, а також директором ТОВ «Франко-Транспорт», в процесі ліквідації підприємства не надав Господарському суду жодної інформації, жодних клопотань чи пояснень, що він є позичальником перед ОСОБА_6, те що він як директор підприємства передав в іпотеку ОСОБА_6 нерухоме майно підприємства для забезпечення зобов'язання по особистій позиці (як фізична особа).

Враховуючи вищевикладене, на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна згода ОСОБА_6 не потребувалась, оскільки угода відбувалась в рамках процедури банкрутства - юридичної особи ТОВ «Франко -Транспорт».

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 набула статусу іпотекодавця у усіма права та обовязками, оскільки відчуження (іпотечного) нерухомого майна відбувалось в процесі судової процедури про визнання банкрутом ТОВ «Франко-Транспорт», що регулювалось спеціальним законом «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Такої ж правової позиції та висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ (цивільна справа № 2/1519/55/12). В даній справі ставилась (розглядалась) вимога про визнання нікчемним договору купівлі- продажу нерухомого майна (компресорної станції), що розташована за адресою: АДРЕСА_1. (один предмет спору між одними і тими ж сторонами).

04 березня 2015 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вирішена цивільна справа № 2/1519/55/12 - касаційні скарги ОСОБА_6 та ТОВ «Франко -Транспорт» відхилені.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищевикладене, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Окрім того, слід зауважити, що на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, жодних заборон на відчуження нерухомого майна не існувало.

Відповідно до п. 7, ч. 1. Ст.. 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Як зазначалось вище, продаж спірного нерухомого майна відбувався в межах судової процедури про визнання бакрутом ТОВ «Франко -Транспорт».

Купівля - продаж нерухомого майна відбувалась в процесі ліквідаційної процедури ТОВ «Франко-Транспорт» на підставі процесуального документу - Постанови Господарського суду Одеської області, а саме - 11 лютого 2010 року Господарський суд Одеської області своєю постановою скасував наявні арешти на нерухоме майно боржника та заборонив накладати нові заборони.

Таким чином, на момент укладення ( посвідчення нотаріусом) договору купівлі- продажу нерухомого майна жодних заборон чи арештів в «ЄДР» не містилось.

Відповідно до п.п.1.1. Положення про єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. № 85/5 - Єдиний реєстр заборон відчуження об*єктів нерухомого майна це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна; накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Інших офіційних державних інформативних джерел , які б містили інформацію про перебування нерухомого майна в іпотеці або в іншій забороні, не існує.

На момент укладення та посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу нерухомого майна, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, жодних арештів чи заборон не містилось.

Господарським судом Одеської області в процесі розгляду справи про банкрутство ТОВ «Франко-Транспорт», ліквідатором боржника призначено Шляхова Сергія Євгеновича. Тому у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на той час, договір купівлі-продажу з боку продавця ТОВ «Франко-Транспорт» підписував саме ліквідатор боржника Шляхов С.Є. Його повноваження ніким не оскаржувались і є законними по даний час.

Суд першої інстанції не надавав належну оцінку та не досліджував обставини, щодо виконання боргових зобов*язань ОСОБА_7 перед ОСОБА_6, тому як такі позовні вимоги не були заявлені.

Як наслідок, неповне з*ясування судом 1 -ї інстанції всіх обставин справи, призвело до ухвалення незаконного рішення Малиновського районного суду м. Одеси,. Доводи апелянта є обгрунтованими та підтверджуються правовою позицією та висновками Вищого спеціалізованого суду України (Ухвала ВСС України від 04.03.2015 року).

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г Журавльов

О.С.Комлева