У Х В А Л А

12 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Охрімчук Л.І.,

Яреми А.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування частково недійсними, визнання права власності на частку будинку в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано частково (в ј частині) недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24 квітня 1974 року на ім'я ОСОБА_7; визнано частково (в ј частині) недійсним договір дарування від 8 серпня 2000 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року; вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено: рішення Апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2015 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року залишено в силі.

ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, звернувся із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини 5 статті 1268 ЦК України, 256, 257, 261, 267 ЦПК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм тих самих норм матеріального права , що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Суд касаційної інстанції, погодився з рішенням суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк позовної давності та не надав суду належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 не було відомо про наявність спірних свідоцтва про право на спадщину та договору дарування.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року суд визнав безпідставними доводи викладені у касаційній скарзі щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до положень статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини і тому правовідносини із спадкування в даному випадку носять тривалий характер.

У судовому рішенні наданому заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування частково недійсними, визнання права власності на частку будинку в порядку спадкування за законом, за заявою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема