Справа № 457/65/16 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/2750/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Павлишина О.Ф., Ніткевича А.В.

секретар Фейір К.О.

З участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про визнання права власності на автомобіль ,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що в січні 2014 року придбав у відповідача ОСОБА_8 автомобіль марки ВАЗ-210994-20, 2009 року випуску р.н. НОМЕР_1 за 42 000 грн., що підтверджується розпискою відповідача. Відповідач ОСОБА_6 продаючи йому автомобіль діяв в інтересах третьої особи у справі ОСОБА_9 на підставі належно оформленої довіреності. Зазначає, що в даний момент у нього виникла необхідність перереєструвати автомобіль на своє ім»я, однак відповідач уникає з ним зустрічей, що не дає йому можливості належним чином використовувати куплений автомобіль на власний розсуд за цільовим призначенням. Під час купівлі автомобіля відповідачем надано йому всі документи, а саме технічний паспорт, акт прийому передачі, розписку про отримання грошей та письмовий договір купівлі-продажу, а відтак просив визнати право власності на автомобіль.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, право власності на автомобіль марки ВАЗ-210994-20,2009 року випуску, кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 Вважає, що вказаним рішенням порушуються її права та обов»язки оскільки власником автомобіля був третя особа у справі ОСОБА_7, з якого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2014 року в її користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 224 624,82 грн. На виконання вказаного рішення і виконавчого листа №2-2546/11 державною виконавчою службою Дрогобицького МРУЮ відкрито виконавче провадження №46941065 і постановою від 22.06.2015 року накладено арешт на все майно ОСОБА_9 в тому числі і на спірний автомобіль. Цього ж числа виконавчою службою винесено постанову про розшук майна боржника в тому числі автомобіля марки ВАЗ-210994-20,2009 року випуску. 09.07.2015 року винесено повторну постанову про розшук і затримання майна боржника-транспортних засобів. Вважає, що з метою заволодіння арештованим майном-автомобілем марки ВАЗ-210994-20,2009 року випуску боржник ОСОБА_9 в змові з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надали суду неправдиві відомості та підроблені документи з допомогою чого отримали бажане неправосудне рішення. Стверджує, що суд ухвалюючи рішення порушив вимоги ст.55 Конституції України та ст.ст.1,3 ЦПК України. Суд під час розгляду справи не врахував п.8.2 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотокалясок, затверджених Постановою КМУ №1388 від 07 вересня 1998року, яким передбачено, що документи які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають індифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу(міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно з п.41 даних правил забороняється зняття з обліку та /або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Стверджує, що в порушення вимог ст.10 ЦПК України, суд розглянув справу без участі сторін та на підставі створених самими сторонами у справі доказів. Просить рішення суду скасувати та постановити ухвалу про закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 13 січня 2014 року між відповідачем ОСОБА_6, який діяв в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу автомобіля. За умовами даного договору ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_5 купив автомобіль марки ВАЗ 210994-20,2009 року випуску р.н. НОМЕР_3 за 42 000 грн. (а.с.4).

Передача грошей продавцю, а автомобіля покупцю підтверджується актом прийому-передачі автомобіля (а.с.5).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля сторони досягли істотних умов договору, а саме щодо предмета договору та його ціни, а також дотримались обов»язкової письмової форми договору. Крім цього, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а відтак є підстави для визнання за позивачем права власності на куплений ним автомобіль.

Однак з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Право власності набувається, відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за договором, відповідно до ч.1ст.334 ЦК України, виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір про відчуження майна, згідно ч.4 ст.334 ЦК України, підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Пунктами 7,8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року передбачено, що власники транспортних засобів: юридичні та фізичні особи або їх представники зобов"язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб"єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведені норми та не дослідив, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що позивач після купівлі автомобіля зареєстрував чи намагався зареєструвати транспортний засіб протягом строку встановленого вищенаведеними Правилами.

Окрім цього, згідно п.п.40,42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів- затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року в редакції постанови КМУ від 23.12.2009 року №1371 вбачається, що необхідною передумовою продажу автомобіля є подання власником автомобіля до підрозділу Державтоінспекції заяви про зняття автомобіля з обліку у зв"язку із його відчуженням.

Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, що відповідачем ОСОБА_6 подавалися заяви про зняття автомобіля з реєстрації для продажу.

Задовольняючи позов , суд посилався на те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що є підставою для визнання за позивачем права власності на автомобіль.

Однак такий висновок суду є необгрунтотованим з огляду на наступне.

Право власності на транспортний засіб належить особі, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи постановою державного виконавця Бродяк В.Б. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-2546/11 виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 16 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 215 632,00 грн. основного боргу, 6650,00 грн.- 5 відсотків від простроченої суми станом на 01.10.2011 року, суми непровернутого боргу в розмірі 133 000 грн. та судових вират (а.с.31).

Постановою державного виконавця Вороняк І.Б. від 09.07.2015 року оголошено розшук та затримання автомобілів належних на праві власності боржнику ОСОБА_9 в тому числі спірний ВАЗ 210994-20 (а.с.42).

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Тому безпідставними є твердження позивача, що відповідачем фактично було здійснено відчуження спірного автомобіля на його користь, шляхом укладення письмового договору та розписки, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення власником процедур передбачених Порядком.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

У справі, яка переглядається, встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля хоч і укладався, однак автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та залишається зареєстрований за третьою особою ОСОБА_9, суд дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль.

Відповідно до ст.309 ч.1п.4 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК УКраїни якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а відтак враховуючи, те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково в її користь з позивача ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скапрги в розмірі 610 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, згідно якого відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позову повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 610 (шістсот десять)грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А. В. Ніткевич

О.Ф. Павлишин