АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Окармус О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» про стягнення майнової шкоди та страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у січні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» про стягнення майнової шкоди та страхового відшкодування.

Посилався на те, що 6 квітня 2013 року біля 14 год. 10 хв. на 35 кілометрі автомобільної дороги Р-63 «Данківці-Вартиківці-Сокиряни» ОСОБА_3Є., керуючи автомобілем марки «IVECO» з номерним знаком СЕ0173АЕ, що належить на праві власності ОСОБА_4, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан транспортного засобу та допустив відрив заднього лівого колеса і зіткнення з автомобілем марки TOYOTA модель COROLLA з номерним знаком СЕ0909АО під керуванням ОСОБА_1

Зазначав, що приватне акціонерне товариство «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» повідомлено про страховий випадок 6 квітня 2013 року.

Звернувся до приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» з заявою про страхову відшкодування 4 травня 2013 року.

№22ц-19/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Унгурян С.В.

Категорія 30 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Вказував, що приватним акціонерним товариством «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» не направлено аварійного комісара або експерта для визначення розміру збитків.

Згідно звіту оцінювача ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року №42-590 внаслідок пошкодження автомобіля марки TOYOTA модель COROLLA з номерним знаком СЕ0909АО завдано майнову шкоду в сумі 66273 грн. 51 коп.

Просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» страхове відшкодування в сумі 50000 грн., з ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 16273 грн. 51 коп.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2014 року позов задоволено, постановлено стягнути з приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6810979 від 16 липня 2012 року в сумі 50000 грн., з ОСОБА_2 - майнову шкоду в сумі 16273 грн. 51 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 10 травня 2016 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» про стягнення страхового відшкодування.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2014 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6810979 від 16 липня 2012 року в сумі 50000 грн. скасовано.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» про стягнення страхового відшкодування.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України та виходив з того, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2013року №717/887/13-п, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Водночас суд першої інстанції вважав доведеним розмір майнової шкоди в сумі 66273 грн. 51 коп.

Мотивовано висновки суду першої інстанції звітом оцінювача ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року №42-590.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 6 квітня 2013 року біля 14 год. 10 хв. на 35 кілометрі автомобільної дороги Р-63 «Данківці-Вартиківці-Сокиряни» ОСОБА_3Є., керуючи автомобілем марки «IVECO» з номерним знаком СЕ0173АЕ, що належить на праві власності ОСОБА_4, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан транспортного засобу та допустив відрив заднього лівого колеса і зіткнення з автомобілем марки TOYOTA модель COROLLA з номерним знаком СЕ0909АО під керуванням ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, законодавець пов»язує покладення відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, з наявністю вини заподіювача.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівеьцкої області від 12 квітня 2013року №717/887/13-п встановлено вину ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.6).

За змістом ч.4 ст.61 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов»язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст.212 ЦПК України.

За змістом ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно приєднаного до матеріалів справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA з номерним знаком СЕ0909АО належить ОСОБА_1 (а.с.4).

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

ОСОБА_1 визначено правовою підставою позову положення ст. 1194 ЦК України.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхової випадку (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15 зазначено, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 не одержано страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду,

Згідно з ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

На підставі п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Визначаючи розмір майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з звіту оцінювача ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року №42-590.

За містом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 наведеної норми передбачено, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із положеннями ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст.9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб»єкта оціночної діяльності.

На підставі ч.1, 2 ст.12 цього Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності суб»єктом господарювання відповідно до договору.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно із п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду колісного транспортного засобу (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Зі змісту звіту оцінювача ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року №42-590 вбачається, що огляд транспортного засобу проведений в присутності власника транспортного засобу ОСОБА_1 та учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) ( а.с.175).

Визначаючи фактичні майнові збитки в розмірі 66273 грн. 51 коп., заподіяні власнику автомобіля марки TOYOTA модель COROLLA з номерним знаком СЕ0909АО ОСОБА_1 оцінювач ОСОБА_5 керувався Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092, електронна система визначення вартості відновлювального ремонту транспортних засобів «AUDATEX M 21».

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано погодився зі звітом оцінювача ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року №42-590, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача за напрямами оцінки майна: «Оцінка нерухомих речей» та «Оцінка колісних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги щодо визначення збитку лише на підставі висновку експерта суперечать положенням ч.2 ст.57 ЦПК України.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом роз»яснено представнику відповідача ОСОБА_6 право подати докази щодо визначення розміру збитків.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 листопада 2015 року призначено судове авто товарознавчу експертизу.

За змістом повідомлення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експертизи від 14 квітня 2016 року №2345 оплата експертизи не оплачена.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 ухилився від доведення обставин, на які посилався.

На підставі статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

ОСОБА_2 не доказів спростовування звіту оцінювача ОСОБА_5 від 15 квітня 2013 року №42-590 щодо розміру збитку.

За таких обставин судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2014 року залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді