Справа № 362/1696/14-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/2788/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 54 30.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення недонарахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Агрофірма Корнацьких" про стягнення недонарахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що 09 квітня 2012 року вона була зарахована на посаду заступника генерального директора ТОВ "Агрофірма Корнацьких", з якої, у зв'язку з оптимізацією штатного розпису звільнена за наказом № 31 від 07 лютого 2014 року про скорочення посади з 08 квітня 2014 року, була звільнена за наказом № 153 к від 08 квітня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні, їй було нараховано 4695,12 грн., куди ввійшли компенсація за невикористану відпустку в сумі 3129,12 грн., вихідна допомога, в сумі 1218 грн. та заробітна плата за квітень в сумі 348 грн.

В день отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, ОСОБА_2 дізналася від заступника генерального директора Ложкар З.Д. про те, що з невідомих причин та без належного попередження з 01 грудня 2013 року, відбулася зміна істотних умов праці на даному підприємстві, а саме: з 01 грудня 2013 року заробітна плата була зменшена з 3200,13 грн. до 1600,00 грн., а з 01 січня 2014 року - до 1218,00 грн.

Просила стягнути з Товариства на її користь недонараховані кошти у вигляді заробітної плати за період з 01.12.2013 року по 08.04.2014 року в сумі 8051,88 грн.; компенсації за невикористану відпустку в сумі 756,12 грн.; вихідної допомоги в сумі 1982,13 грн., а всього - 10799,13 грн., а також компенсацію за завдану моральну (немайнову) шкоду в сумі 5000 грн.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на користь ОСОБА_2 недонараховані кошти на загальну суму 8 578,88 грн., що складається з: виплати заробітної плати за період з 01.12.2013 року по 08.04.2014 року в сумі 6 534,92 грн.; компенсації за невикористану відпустку в сумі 61,83 грн.; вихідної допомоги в сумі 1 982,13 грн., а також 2 000 грн. завданої моральної шкоди, а всього - 10 578,88 грн.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду змінити та стягнути з відповідача на її користь недораховані кошти в загальному розмірі 10 799, 13 грн.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.04.2012 року наказом № 162 к від 06.04.2012 року ОСОБА_2 зарахована на посаду заступника генерального директора ТОВ "Агрофірма Корнацьких".

За наказом № 31 від 07.02.2014 року "Про скорочення посади", з 08.04.2014 року посаду "заступника генерального директора", яку обіймала ОСОБА_2 було скорочено.

Згідно Наказу № 153 к від 08.04.2014 року, ОСОБА_2 звільнена із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, в зв'язку із скороченням посади та, при звільненні, їй було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 36 календарних днів та вихідну допомогу в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати .

Загальний розмір компенсації, що була відшкодована позивачці при звільненні становить 4695,12 грн.,що складається з компенсації за невикористану відпустку в сумі 3129,12 грн., вихідної допомоги в сумі 1218,00 грн. та заробітної плати за квітень в сумі 348 грн., що крім того не заперечувалося представниками відповідача в судових засіданнях, а тому за ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказування.

За довідкою вих. № 517 від 07.02. 2014 року, розрахунково-платіжними відомостями працівника, наданими товариством, сума нарахованого оподатковуваного доходу, сума утриманого ЄСВ та ПДФО, за період з 01.01.2013 року до 30.11.2013 року ОСОБА_2 складає 3200,13 грн. - оподаткований доход, 115,20 - єдиний соціальний внесок, 462,74 грн. - податок з доходів фізичних осіб; починаючи з 01.12.2013 року - 1600,00 грн., з яких вираховувалося 57,60 грн. - єдиного соціального внеску та 231,40 грн. - податок з доходів фізичних осіб, а з 01.01.2014 року до 08.04.2014 року - 1218 грн. - оподаткованого доходу, з якого 43,85 грн. - єдиний соціальний внесок та 176,12 грн. - податок з доходів фізичних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався ст.ст. 32, 47, 94, 95, 103,110,127-129, 237-1 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму СВУ "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року та виходив з того, що починаючи з 01 грудня 2013 року відбулася зміна істотних умов праці ОСОБА_2 в Товаристві, а саме: зміна діючих умов оплати праці, що, як вбачається із матеріалів справи, проведена в бік погіршення та не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на товаристві, а також без повідомлення працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни, що знайшло своє підтвердження в наданих як позивачем, так і відповідачем документах, жоден із яких, окрім Наказу № 31 від 07 лютого 2014 року "Про скорочення посади", з 08 квітня 2014 року вирішено скоротити посаду "заступник генерального директора", яку обіймає ОСОБА_2, не містить підпису останньої в рядку "Ознайомлений".

При цьому, суд зазначав, що відповідачем не було доведено, що зміна оплати праці ОСОБА_2 відбулася через необхідність подолання фінансових труднощів Товариства; невиконання нею норм виробітку або інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з її вини, оскільки не надано суду наказів про притягнення її до відповідальності, за порушення трудової дисципліни, а посилання відповідача на обов'язки, які фактично виконувала ОСОБА_2 займаючи посаду заступника генерального директора Товариства належно не підтвердженні, оскільки не надано Посадові обов'язки останньої.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки, судом першої інстанції було безспірно встановлено, що зміна істотних умов трудового договору, а саме зміна діючих умов оплати праці відбулася і була проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на товаристві, то суд першої інстанції вірно вважав, що така зміна є неправомірною, так, як про запровадження діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган Товариства не повідомив ОСОБА_2 ні за два місяці до їх зміни, ні безпосередньо при її реалізації, а тому суд правильно вважав за необхідне стягнути з Товариства на користь позивачки недодану заробітну плату за період з 01 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року в розмірі 6 534, 92 грн., що складається з:

недоданої заробітної плати за грудень 2013 року в розмірі 1311,19 грн. (2622,19 грн. - 1311,00 грн., де 2622,19 грн. - нарахований оподатковуваний доход ОСОБА_2 до зміни умов плати праці в бік погіршення в сумі 3200,13 грн. за вирахуванням 115,20 грн. утриманого єдиного соціального внеску та 462,74 грн. утриманого податку з доходів фізичних осіб; а 1311 грн. - нарахований в грудні 2013 року оподатковуваний доход ОСОБА_2 після зміни умов плати праці в бік погіршення в сумі 1600 грн. за вирахуванням 57,60 грн. - утриманого єдиного соціального внеску та 231,40 грн. утриманого податку з доходів фізичних осіб);

недоданої заробітної плати за період з січня до березня місяця 2014 року в розмірі 4 872, 48 грн. (2622,19 грн.х 3 місяці - 998,03 грн.х 3 місяці, де 998,03 грн. - нарахований за період з січня до березня 2014 року оподатковуваний доход ОСОБА_2 після зміни умов плати праці в бік погіршення в сумі 1218,00 грн. за вирахуванням 43,85 грн. - утриманого єдиного соціального внеску та 176,12 грн. утриманого податку з доходів фізичних осіб);

не доданої заробітної плати за 8 днів квітня місяця 2014 року в розмірі 351,25 грн. (2622,19 грн./30 днів х 8 відпрацьованих днів - 348 грн. сплачених ОСОБА_2 відповідачем);

Також, є вірними висновки суду першої інстанції щодо розрахунку недоданої компенсації за невикористану відпустку терміном 36 днів в розмірі 61,83 грн. (3129,12 грн. сплачених позивачу за невикористану відпустку - (2622,19 грн. х 12 місяців : 355 днів в році х 36 днів невикористаної відпустки) та недоданої вихідної допомоги, з якої відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України "Про оплату праці" відрахування не допускаються, в розмірі 1982,13 грн. (3200,13 грн. нарахований оподатковуваний доход ОСОБА_2 до зміни умов плати праці в бік погіршення - 1218 грн. нарахований оподатковуваний доход ОСОБА_3 після зміни умов плати праці в бік погіршення та на момент звільнення);

Правомірними, на думку колегії суддів, є також висновки суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. на користь позивача, оскільки у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Отже, суд встановивши, що з боку відповідача відбулося грубе порушення прав позивача, яке стосувалося матеріального забезпечення останньої і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи із засад виваженості, справедливості та розсудливості вірно вважав, що ці позовні вимоги є частково обгрунтованими і підлягають до задоволення саме в такому розмірі.

Крім того, є вірними висновки суду першої інстанції щодо відхилення та не взяття до уваги поданих відповідачем, на обгрунтування своїх заперечень проти позову доказів, а саме:

- суд правильно зауважив на неналежне оформлення наданих відповідачем витягів з наказів про затвердження коефіцієнтів до посадових окладів спеціалістам, які не містять печатки Товариства; Положення про оплату праці працівників Товариства, в якому відсутня дата введення його в дію; змін та доповнення до колективного договору Товариства на 2009 рік, в яких відсутня дата підписання сторонами як від адміністрації так і від трудового колективу, що викликає сумнів у їх достовірності та допустимості, а тому обгрунтовано вказані документи до уваги не взяв .

Крім того, суд правомірно не прийняв до уваги надані відповідачем розміри годинних тарифних ставок окремих категорій робітників підприємства, до яких не входить посада займана ОСОБА_2, оскільки вони не стосуються даних позовних вимог, а тому є неналежними доказами у даній справі .

Що ж стосується Штатного розкладу працівників Товариства станом на 01 травня 2012 року, 01 червня 2012 року та 01 грудня 2013 року, наданого відповідачем як додаток до заперечення від 18 липня 2014 року, то вони судом першої інстанції правильно не були прийняті до уваги, оскільки 2012 рік не стосується предмету розгляду, а Штатний розклад станом на 01 грудня 2013 року містить інформацію прямо протилежну, а отже спростовується, наданими 16 липня 2014 року на виконання вимог Ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2014 року тим же відповідачем розрахунково-платіжними відомостями працівника, згідно яких у грудні 2013 року ОСОБА_2 нараховано оклад у розмірі 1600 грн., а за Штатним розкладом - посадовий оклад становить 1218 грн.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що розмір коштів, стягнутих судом І інстанції з відповідача на користь позивачки, розраховані правильно тавідповідають обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: