У Х В А Л А

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

ФаловськоїІ.М., Червинської М.Є.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, інфляційних збитків та відсотків за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2014 року на території об'єкту по АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, відбулось руйнування газорозподільного пункту, у результаті чого порушено герметичність труби байпасної лінії в місці з'єднання з газопроводом середнього тиску. Черговою бригадою позивача здійснені заходи з ліквідації наслідків аварійної ситуації та ремонту газопроводу.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно оплатити вартість ремонтних робіт, позивач просив стягнути з нього майнову шкоду у розмірі 80 417 грн. 83 коп., 3 % річних у розмірі 1 308 грн. 72 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7 840 грн. 86 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Запоріжгаз» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Запоріжгаз» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено наявності підстав цивільно-правової відповідальності для стягнення матеріальної шкоди з відповідача та її розміру.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належать нежилі приміщення по АДРЕСА_1.

26 квітня 2014 року на території зазначеного об'єкта нерухомості відбулось руйнування газорозподільного пункту, у результаті чого порушено герметичність труби байпасної лінії в місці з'єднання з газопроводом середнього тиску. Черговою бригадою ПАТ «Запоріжгаз» здійснені заходи з ліквідації наслідків аварійної ситуації та проведено ремонтні роботи.

Пред'являючи позов, ПАТ «Запоріжгаз» посилалось на те, що ОСОБА_3 відмовляється добровільно оплатити завдану їм шкоду у розмірі вартості проведених ремонтних робіт.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.п. 4.2.1 п. 4.2 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01 жовтня 1997 року № 254 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), на кожному підприємстві наказом керівників або спеціалістів, які пройшли у встановленому порядку перевірку знань цих Правил, призначаються особи, відповідальні за технічний стан і безпечну експлуатацію систем газопостачання.

На підприємствах, де газ використовується в кількох цехах (ділянках), крім особи, відповідальної за безпечну експлуатацію систем газопостачання підприємства в цілому, власником призначаються, з керівних працівників цехів (ділянок), відповідальні особи окремих цехів (ділянок).

На об'єктах, які належать громадянам на правах приватної власності, відповідальність покладається на власника.

Суди на наведене уваги не звернули та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної правової оцінки акту розмежування від 14 квітня 2008 року, відповідно до якого газопровід середнього тиску, газорегулювальний пункт та внутрішні газопроводи знаходяться на території частини майнового комплексу, що належить ОСОБА_3, а також не врахували, що наказом від 18 березня 2008 року № 2 особою, відповідальною за безпеку експлуатації газового господарства, призначено ОСОБА_3, як особу, що пройшла відповідне навчання, та має посвідчення від 17 вересня 2007 року № 1391, видане Інспекцією Державного комітету України по нагляду за охороною праці Запорізької області (а.с. 53).

Крім того, суди не звернули уваги на те, що у деліктних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу.

Пославшись на недоведеність позивачем вини відповідача, суди порушили вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України та поклали обов'язок доведення вини відповідача на позивача, що є порушенням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем суми майнової шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що розрахунок матеріальної шкоди позивачем проведено на підставі Методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, та не перевірили правильності цього розрахунку.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська

М.Є.Червинська