Справа № 152/1277/16-ц
У Х В А Л А

09 вересня 2016 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

у с т а н о в и в:

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» звернулося до Шаргородського районного суду Вінницької області з указаною заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 1224,11 грн.

Дослідивши заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про видачу судового наказу, вивчивши додані до заяви документи, вважаю, що у прийнятті заяви слід відмовити виходячи із наступного.

Вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, передбачені ст. 96 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно зі статтями 1 та 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з газопостачання населенню відносяться до житлово-комунальних послуг, а відтак заявлено вимогу, яка передбачена статтею 96 ЦПК України.

Разом із тим, частинами 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктами 1 та 5 ч. 3 ст. 20 зазначеного вище Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, зазначене вище свідчить про те, що взаємовідносини між виконавцем та споживачем у сфері надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються договорами, укладеними між ними.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» судам розяснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги

Пунктом 9 зазначеної вище постанови передбачено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Згідно з листом Виконавчого комітету Мурафської сільської ради Шаргородського районного суду Вінницької області від 7 вересня 2016 року № 2670, ОСОБА_1 померла 21 грудня 2007 року.

Таким чином, зазначене вище свідчить про те, що договір про надання послуг з газопостачання від 14 травня 2015 року, копія якого додана до заяви, укладено після смерті ОСОБА_1 та і сама заборгованість, згідно з випискою з особового рахунку про заборгованість (фінансовий стан абонента), виникла у 2014 році, тобто після смерті ОСОБА_1

За таких обставин, вважаю, що зазначене вище свідчить про наявність спору про право, а тому у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

Тому керуючись п. 2 ч. 3 ст. 100, 208-210 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Розяснити заявнику, щовідмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно зі статтями 293, 294, 296 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний Вінницької області суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л.Строгий