Справа № 362/7232/15-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/2655/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 16.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 362/626/14-ц позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 25 896 735,95 грн. та судового збору був задоволений, вказана сума була стягнута на його користь. В той же час 22 грудня 2014 року Васильківським міськрайонним судом за результатами розгляду цивільніої справи № 362/5407/14-ц було задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення на його користь з ОСОБА_4 за укладеним між вказаними особами 16.04.2014 року договором позики заборгованості у розмірі 100 000 000,00 грн. та судового збору.

У відповідності до постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року, в одне провадження об'єднані виконавчі провадження № 46112873 з примусового виконання виконавчого листа № 362/5407/14-ц від 15 січня 2015 року та № 47706596 з примусового виконання виконавчого листа № 362/626/14-ц від 21 травня 2015 року.

Позивач вважає, що договір позики від 16 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є фіктивним, був укладений з метою уникнення ОСОБА_4 цивільно-правової відповідальності за взяті раніше зобов'язання. Крім того, договір укладено в письмовій формі на підтвердження іншого, раніше укладеного договору позики, однак письмового вираження такий раніше укладений договір в порушення вимог закону не мав. Зважаючи на наведене, просив суд визнати недійсним договір позики від 16 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі вимог частин 1 та 2 статті 234 ЦК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про преюдиційність того, що спірним правочином не порушені його права та інтереси. Зазначає, що згідно інформації Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області протягом 1998-2004 років ОСОБА_3 отримав дохід 22154,85 грн., а ОСОБА_4 - 1 819 173,00 грн. Дана обставина свідчить про фіктивність спірного правочину. Вказує, що судом не взято до уваги доводи його позовної заяви. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Питання наявності порушення прав позивача ОСОБА_2 при виконанні укладеного 16 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики вже було предметом судового розгляду. Так це питання вирішувалося Апеляційним судом Київської області при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за результатами чого суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність порушення прав ОСОБА_2 в даному випадку. Оскільки дана обставина встановлена судовим рішенням, щонабрало законної сили щодо тих же осіб, що беруть участь й у даній справі, вона має преюдиційне значення і додатковому доведенню не підлягає. Відсутність же порушення прав позивача веде до відсутності підстав для задоволення позову, чим суд першої інстанції й обґрунтовував своє рішення. З наведеним висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому колегія суддів приходить до висновку про те, що апелянтом підміняється поняття встановлення судом відсутності порушення права особи, що веде до відсутності підстав для задоволення його позовних вимог, та наявності інтересу, прагнення до задоволення якого дає особі право на звернення до суду з метою встановлення порушення його прав, про що йде мова в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-76цс16, на яку посилався апелянт в апеляційній скарзі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

Є.М. Суханова