Справа № 495/2064/16-ц
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 квітня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлоивм приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 23.03.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа : Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, свої вимоги обґрунтовують тим, що він із відповідачкою 24.10.1976 року зареєстрував шлюб, у 1996 році прописав ії за своєю адресою в м. Білгород-Дністровський вул. Кутузова, 45-А. 06.04.2000 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний і з 2010 ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою, прохання виселитись ігнорує, тому позивач просить суд: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування будинком по вул. Кутузова, 45- А у м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву, згідно якої просить суд розглядати справу у його відсутність. (а.с. 28).

Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.(а.с. 34).

Третя особа представник Білгород-Дністровський РВ ДМС України в Одеській області у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву, згідно якої просить суд розглядати справу у його відсутність. (а.с. 29).

Враховуючи , що неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом НАР 587257 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 успадкуавали по ? частки спадкового майна. (а.с. 5).

Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? частки житлового будинку № 45а по вул. Кутузова у м. Білгород-Дністровський Одеської області. (а.с. 7).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування частки житлового будинку від 26.02.2016 року, ОСОБА_3 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 належну їй (1/2) частку житлового будинку № 45 а по вул. Кутузова у м. Білгород-Дністровський Одеська область. (а.с.8).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 275700 від 06.04.2000 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.17).

Згідно акту "ЖЕО - № 1" від 02.03.2016 року факт не проживання ОСОБА_2 за адресою: вул. Кутузова, 45 а м. Білгород-Дністровський підтверджується сусідами: ОСОБА_4 (паспорт серії КК 325341, проживає за адресою: Кутузова 47 м. Білгород-Дністровський); ОСОБА_5 (паспорт серії КЕ 48978, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2); ОСОБА_6 (паспорт серії КК 225029, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3). (а.с. 16).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 є колишнєю дружиною позивача, ці обставини підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу .(а.с.17)

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. А згідно зі статтею 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Крім того, питання збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї в будинках (квартирах) приватного житлового фонду врегульовано ст. 163 ЖК України, відповідно до якої житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї в межах строків установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 ЖК УРСР, тобто протягом шести місяців.

Разом з тим, користування жилою площею в приватному житловому фонді та механізм втрати права користування також врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

При цьому принципове значення має розмежування гарантій прав на житло, які надаються громадянам у разі їх тимчасової відсутності, встановлені ЦК України для осіб права яких охороняються нормами про речові права, і відповідно ЖК України для громадян, які проживають у державному чи комунальному житловому фонді.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У сенсі розуміння вищевказаної статті члени сімї власника житла набувають сервітутне право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена сімї. Цей сервітут виникає на житло, яке є власністю певної фізичної особи. Не припиняє чинності цього сервітуту припинення членства сімї власника житла його колишніми членами сімї . Адже це речове право, яке належить колишній дружині власника житла і воно не може бути припинено в односторонньому порядку власником цього житла.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК України. Застосування положень ЖК України до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут).

Тому, хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК України, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього суд дійшов висновку, що стосовно права членів сім'ї власника житла на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин.

Акт про відсутність відповідача у спірному будинку, суд не приймає до уваги, оскільки акт не містить інформацію про причини відсутності відповідача, крім того акт складений 02 березня 2016 року , а позивач звернувся до суду з позовом 22 березня 2016 року.

Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили не проживання відповідача у спірному будинку понад один рік без поважних причин.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідача у спірному будинку без поважних причин понад один рік, з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статей 58, 59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не наведено конкретних підстав та не надано доказів, які відповідали б вимогам статей 58, 59 ЦПК України щодо їх належності та допустимості, для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Вимоги позивача, щодо зняття з реєстраційного обліку , є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлоивм приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Чебан