Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Мельник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради Вінницької області, ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень сесії, визнання недійсними договорів оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі рішення Барської міської ради № 110 від 31.03.2009 року «Про впорядкування торгівлі будівельними матеріалами з вантажних автомобілів» він здійснював торгівлю будівельними матеріалами на земельній ділянці між автозаправною станцією «ОККО» та недобудованою будівлею готелю у м. Бар. В 2014 році ФОП ОСОБА_3 почав пред'являти вимоги платити кошти за місце на вказаній земельній ділянці мотивуючи це тим, що він має документи на землю. Після звернення до міської ради із запитом про доступ до публічної інформації стало відомо, що згідно рішення 19 сесії Барської міської ради 6 скликання від 16.02.2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_3.» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право оренди гр. ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,04 га в АДРЕСА_1 ( біля незавершеного будівництва готелю) для проведення комерційної діяльності. Надано ОСОБА_3, земельну ділянку площею 0,04 га в АДРЕСА_1 ( біля незавершеного будівництва готелю) для проведення комерційної діяльності на умовах оренди терміном на 3 роки за рахунок земель житлової та громадської забудови міста. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 укладений договір оренди землі від 01.03.2012 року. В подальшому згідно рішення 45 сесії Барської міської ради 6 скликання від 31.10.2013 року за заявою ФОП ОСОБА_3, надано земельній ділянці, яку він орендує, поштову адресу: АДРЕСА_1. Продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки площею 0,04 га в АДРЕСА_1, укладеного між ФОП ОСОБА_3, та Барською міською радою 01.03.2012 р., та зареєстрованого відділом Держкомзему у Барському районі 17.04.2012 року за № 06085, до 31.12.2062 року (на 49 років) для провадження комерційної діяльності зі ставкою орендної плати в розміром 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Позивач вважає, що у випадку проведення аукціону саме він здобув би право оренди на вказану земельну ділянку, а тому вказані рішення сесії та договори оренди підлягають визнанню недійсними.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача адвокат Невольчук С.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача Барської міської ради Вінницької області Колосович В.В. позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що рішення сесії є незаконними прийняті з порушенням закону. Барська міська рада допустила помилку.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_3 - адвокат Іванова В.О. позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, суду пояснила, що ОСОБА_3 звернувся до сесії Барської міської ради належним чином. Натомість ОСОБА_1 до Барської міської ради з приводу виділення йому земельної ділянки не звертався. Його права та законні інтереси жодним чином не порушені.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Згідно рішення виконавчого комітету Барської міської ради №110 від 31.03.2009 року «Про впорядкування торгівлі будівельними матеріалами з вантажних автомобілів» надано дозвіл здійснювати торгівлю будівельними матеріалами між автозаправною станцією «ОККО» та недобудованою будівлею готелю.

Позивач на підставі вказаного рішення здійснював торгівлю будівельними матеріалами на вказаній земельній ділянці. Рішення чинне ніким не скасоване та не відмінене.

В 2014 році фізична особа підприємець ОСОБА_3 почав вимагати грошову плату за місця на вказаній земельній ділянці.

Після звернення 10.06.2016 року до міської ради із запитом про доступ до публічної інформації позивачу стало відомо, що згідно рішення 19 сесії Барської міської ради 6 скликання від 16.02.2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки ОСОБА_3.» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,04 га в АДРЕСА_1 (біля незавершеного будівництва готелю) для проведення комерційної діяльності. Надано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,04 га в АДРЕСА_1 (біля незавершеного будівництва готелю) для проведення комерційної діяльності на умовах оренди терміном на 3 роки за рахунок земель житлової та громадської забудови міста.

На підставі вказаного рішення з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі від 01.03.2012 року, який зареєстрований відділом Держкомзему у Барському районі 17.04.2012 року за № 06085.

Згідно рішення 45 сесії Барської міської ради 6 скликання від 31.10.2013 року за заявою ФОП ОСОБА_3, надано земельній ділянці, яку він орендує, поштову адресу: АДРЕСА_1. Продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки площею 0,04 га в АДРЕСА_1, укладеного між ФОП ОСОБА_3, та Барською міською радою 01.03.2012 р., та зареєстрованого відділом Держкомзему у Барському районі 17.04.2012 року за № 06085, до 31.12.2062 року (на 49 років) для провадження комерційної діяльності зі ставкою орендної плати в розміром 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

У відповідності до ст. 13 Конституції України, земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності народу України. Від імені українського народу право власника здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, а також прийнятими у відповідності з нею нормативно - правовими актами.

Виходячи з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 80, 84, 123,124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За частиною 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Зі змісту пунктів 1, 2 ст. 124 ЗК України вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Із змісту пунктів 3,4 договорів оренди земельної ділянки від 10.03.2012 року так і від 12.12.2013 року на земельній ділянці яка була надана ФОП ОСОБА_3, об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури відсутні.

Відповідно до п. б) ст.. 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Отже, Барська міська рада Вінницької області в порушення даної норми закону надала земельну ділянку без конкурентних засад, позбавивши зацікавлених суб'єктів можливості взяти участь в проведенні аукціону на рівному праві на набуття в користування землі.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.06.14 у справі №13/17/5022-675/2012.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За приписами ст. 1 ЗУ "Про оренду землі" та ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається із змісту ст.15 ЗУ "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди;умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

У договорі оренди земельної ділянки від 10.03.2012 року так і від 12.12.2013 року відсутній кадастровий номер земельної ділянки що позбавляє можливості ідентифікувати земельну ділянку.

Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. І ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до ст. 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998, № 161-XIV, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Положеннями ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-605 цс16 Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 10, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, Конституцією України, Законом України "Про оренду землі" ст.ст. 116, 124, 792 ЦК України суд,-

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення 19 сесії Барської міської ради 6 скликання від 16.02.2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_3.»

Визнати недійсним рішення 45 сесії Барської міської ради 6 скликання від 31.10.2013 року «Про надання поштової адреси земельній ділянці, продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_3.».

Визнати недійсним договір оренди землі від 01.03.2012 року, укладений між Барською міською радою Вінницької області та ФОП ОСОБА_3, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Барському районі 17.04.2012 року за № 06085.

Визнати недійсним договір оренди землі від 12.12.2013 року, укладений між Барською міською радою Вінницької області та ФОП ОСОБА_3, державна реєстрація якого не проведена.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: