Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/64/12-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р.А.
Категорія 47 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом прокурора міста Житомира в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Житомирської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення прибудови, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Житомирська міська рада, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення споруд і встановлення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року

встановила:

У вересні 2009 року прокурор Корольовського району м. Житомира звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленої прибудови. В обґрунтування позову зазначав, що відповідач без дозвільних документів, розпочала реконструкцію з розширення належної їй частини житлового будинку по АДРЕСА_1, в результаті чого зайняла частину земельної ділянки спільного користування без згоди землекористувачів. Самочинно встановлена ОСОБА_2 прибудова розміщена на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради і віднесена до земель спільного користування. Крім того, відповідно до відомостей державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області від 17.09.2009 року ОСОБА_2 було видано припис від 14.08.2009 року про усунення порушень і приведення до попереднього стану об'єкт нерухомого майна за вищевказаною адресою.

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановлених споруд по пров. Путятинський, 5 в м. Житомирі; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4; визначити порядок користування земельною ділянкою пропорційно до розміру часток співвласників будинку, виділити їй у користування земельну ділянку розміром пропорційним її частці у будинку, яка згідно з довідкою КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації за №А-4511 від 09.06.2008 р. становить 24/100 ідеальних частин та визнати за нею право власності на здійснену прибудову. В обґрунтування позову зазначала, що вона та відповідачі є співвласниками будинку АДРЕСА_1. Її частка в будинку становить 24/100, ОСОБА_1 - 24/100, ОСОБА_4 - 27/100, ОСОБА_3 - 25/100. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не отримавши відповідних дозволів на виконання будівельних робіт здійснили численні прибудови на земельній ділянці, яка відведена для обслуговування вищевказаного житлового будинку. Зокрема ОСОБА_1 самовільно збудувала гараж, парник, курятник та кролятник, ОСОБА_4 - тамбур, кладовку, кухню, сіни, сарай. Такі дії відповідачів порушують її права щодо можливості користуватися земельною ділянкою. На підставі вимог ст.ст. 369, 376, 382 ЦК України просила позов задовольнити.

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернулася з аналогічним позовом до ОСОБА_2 та просила визнати самочинною прибудову до будинку АДРЕСА_1, здійснену ОСОБА_2, та зобов'язати відповідачку знести вказану прибудову і привести приміщення та земельну ділянку за вказаною адресою в попередній стан. В обґрунтування вимог зазначала, що є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 було розпочато реконструкцію з розширення належної їй частини вказаного будинку без відповідних дозвільних документів. Вказану прибудову було здійснено до її частки житлового будинку. Виходячи з вимог ст. 376 ЦК України, просила позов задовольнити.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06 серпня 2010 року цивільні справи за вказаними позовними вимогами було об'єднано в одне провадження (а.с.85).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року позов прокурора Корольовського району м. Житомира в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленої прибудови.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову прокурора в інтересах ОСОБА_1, а її позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являються співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. Зокрема, на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 1980 року ОСОБА_1 належить 17/100 ідеальних часток вказаного житлового будинку, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2007 року - 17/100 ідеальних часток, ОСОБА_4 підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 1973 року - 19/100 ідеальних часток, решта 47/100 ідеальних часток вказаного будинку належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11 липня 2007 року (т. 1 а.с.7-14).

Згідно з повідомленням Комунального підприємства Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 07.12.2009 р. за №3496 за вказаним домоволодінням на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 20.11.54 р. №377 зареєстрована земельна ділянка площею 936 кв.м. (т.1 а.с. 41).

12 грудня 2000 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 28 вересня 2000 року №1582 ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.122). Решта землі, яка закріплена за вказаним домоволодінням, перебуває у спільному користуванні співвласників житлового будинку.

Як видно з акту комісії в складі працівників Житомирського відділу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 12.08.2009 р., інформації виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.09.09 р. №25/Р-6446, копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_2 самовільно (без відповідного дозволу та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети) здійснила реконструкцію з розширенням належної їй частини житлового будинку за рахунок прибудови зовнішніми розмірами 4,35х1,80 м за зазначеною адресою (т.1 а.с. 16, 34, 117-118).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленої прибудови, прокурор, діючи в інтересах ОСОБА_1, на обґрунтування вимог зазначав, що відповідач при зведенні самовільної прибудови зайняла частину земельної ділянки спільного користування без згоди землекористувачів. При цьому не вказав та не довів у чому саме полягає порушення прав чи інтересів позивача. ОСОБА_1 не являється ні власником, а ні користувачем земельної ділянки, на якій зведена прибудова (державний акт на право власності чи користування позивачу не видавався).

Припис Держземінспекції від 14.08.2009 р., на який посилається прокурор, був виданий ОСОБА_2 у зв'язку з незаконним використанням земельної ділянки площею 0,0227 га та не пов'язаний із самочинним будівництвом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вищенаведених роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не врахував та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову прокурора.

За таких обставин, рішення суду в частині задоволених вимог прокурора, який діє в інтересах ОСОБА_1, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Згідно з вимогами ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановлених споруд, на обґрунтування вимог ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт та на земельній ділянці загального користування збудувала гараж, парник, курятник та кролятник. Крім того, значну територію земельної ділянки обгородила парканом, облаштувавши для себе індивідуальний в'їзд у двір.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала свої вимоги, позивач суду не надала.

З матеріалів справи видно, що право власності на гараж ОСОБА_1 оформила у визначеному законом порядку, про що свідчить витяг з додатку 3 до рішення виконкому міської ради від 12.02.04 № 65 (а.с.158).

Що стосується інших споруд, про які зазначає ОСОБА_2, то матеріали справи не містять будь-яких доказів, що такі споруди ОСОБА_1 зводились.

Як зазначалося вище, співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 являються ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Отже, спір про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що закріплена за вказаним домоволодінням, має вирішуватись судом за участю всіх співвласників.

Разом з тим, 17.12.2013 р. ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву, у якій просила її позов до ОСОБА_4 залишити без розгляду і ухвалою суду від 17.12.2013 р. її заява задоволена.

За таких обставин, коли один із співвласників домоволодіння участі у справі не приймає, вирішити спір про встановлення порядку користування земельною ділянкою у судовому порядку неможливо.

За положеннями ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З огляду на те, що земельна ділянка, на якій ОСОБА_2 здійснила прибудову у визначеному законом порядку виділена їй не була, висновок компетентного органу про те, що прибудова зведена з дотриманням ДБН відсутній, підстави для задоволення вимог про визнання права власності на самочинне будівництво відсутні.

Враховуючи вищенаведене, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції ухвалив по суті правильне рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року в частині задоволення позовних вимог прокурора міста Житомира в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення прибудови скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: