Номер провадження: 22-ц/785/4004/16
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Кононенко Н.А.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» (третя особа Одеська міська рада, ОСОБА_4) про визнання договору оренди гаражу недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року,

встановила:

04.12.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», третя особа: Одеська міська рада, ОСОБА_4 про визнання договору оренди гаражу від 4 серпня 2010 року , якій укладений між КП «ЖКС» Хмельницький» та ОСОБА_4 недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, яка була власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. та користувачем гаражу. На даний час ОСОБА_3 є власником 1/2 частини зазначеної квартири, іншим співвласником квартири є ОСОБА_6, яка мешкає разом з ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_5, позивачка ОСОБА_3 почала користуватися спірним гаражем та вважає що оскільки у ОСОБА_5 на час смерті було право на користування гаражем, то таке право перейшло і до позивачці ОСОБА_3, як її спадкоємця. Проте їй стало відомо, що між користувачем іншої 1/2 частини квартири, ОСОБА_4 та КП "ЖКС "Хмельницький" 4 серпня 2010 року було укладено договір на користування спірним гаражем. Таким чином позивачка вважає що у зв'язку з укладенням вище зазначеного договору відповідачем порушені її права, як користувача, та вказує що цей договір укладений сторонами з порушеннями п.4,5, ст. 203 ЦК України. Окрім того відповідач не мав право на укладення договору оренди оскільки спірний гараж не належить йому на праві власності. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

В судовому засіданні:

- представник позивача у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві;

- представник відповідача комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» позов не визнав, просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність, оскільки відсутні порушення прав позивача щодо предмету спору;

- представник третьої особи ОСОБА_4 просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність, оскільки відсутні порушення прав позивача щодо предмету спору;

- представник третьої особи Одеської міської ради у судове засідання не з'явився.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 203-205, 208, 215, 627, 1216 ЦК України ст. 64 ЖК України, виходив з наступного.

ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року, яке було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 жовтня 2015 року.

Також, у зазначені квартирі постійно проживає та зареєстрована гр. ОСОБА_6, яке є її співвласником і основним квартиронаймачем. Разом з нею у цій квартирі зареєстровані і мешкають її малолітня донька ОСОБА_8 та її мати - позивач по справі, ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про місця проживання, склад сім'ї та реєстрацію від 07 вересня 2015 року № 857 виданої КП «ЖКС «Хмельницький».

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до плану будівель та споруд, від 20 березня 2014 року виконаного КП «БТІ» розташованих по АДРЕСА_1 предметом спору - є металевий гараж, площею 6,00 х 3,82 м., що визначений під літ. «Х1» на вказаному плані.

Позивачка посилалась на те, що договір кладений між «ЖКС «Хмельницький» та ОСОБА_4 04 серпня 2010 року має бути визнаний недійсним, оскільки КП «ЖКС «Хмельницький» не мав право на укладення зазначеного договору.

Однак, відповідно до розпорядження міського голови № 97-01р від 28 січня 2003 року, будинок № 22 по вулиці Запорізькій у м. Одесі, на прибудинковій території якого знаходиться спірний гараж, належить до житлового фонду місцевих рад та знаходиться на балансі КП «ЖКС «Хмельницький».

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 968 від 28 грудня 1999 року було затверджено тариф на оплату за гаражі які розташовані на прибудинкових територіях, у розмірі 0,27 грн. за 1 кв.м. площі гаража на місяць (з ПДВ).

Тим же рішенням було зобов'язано керівників житлово-експлуатаційних підприємств укладати договори про оплату за тимчасову будівлю для збереження автомобілю.

Згідно даного рішення між КП «ЖКС «Хмельницький» та ОСОБА_4 04 серпня 2010 року було укладено договір на оплату за тимчасову будівлю для збереження автомобілю. Відповідно цього договору нараховувалася плата за гараж, що підтверджується відповіддю КП «ЖКС «Хмельницький», за вих. 538 від 20 квітня 2015 року та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 жовтня 2015 року.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 443 від 13 грудня 2012 року встановили розмір пайової участі 5,0 грн. за 1 кв.м. площі гаража на місяць (з ПДВ) для власників (користувачів, орендарів) гаражів для утримання об'єктів благоустрою та вважати таким, що втратив чинність, пункт 2 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 грудня 1999 року № 968 «Про тарифи на послуги, які надаються житловими організаціями населенню міста».

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 55 від 27 лютого 2014 року скасовано рішення № 443 про встановлення розміру пайової участі для власників (користувачів, орендаторів) гаражів для утримання об'єкту благоустрою.

На сьогоднішній день КП «ЖКС «Хмельницький» нараховує плату за обслуговування території, прилеглої до гаражу в розмірі 5,01 грн. за 1 кв.м. загальної площі споруди.

У зв'язку з неповним об'ємом виконаних робіт по обслуговуванню території, прилеглої до гаражу, КП «ЖКС «Хмельницький» щомісяця проводить перерахунки, про фактичне нарахування споживачі отримують інформацію із розрахунків-повідомлень Міського єдиного реєстраційного центру (МЄРЦ).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи відповідей КП «ЖКС «Хмельницький», за вих. № 538 від 20 квітня 2015 року та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 жовтня 2015 року, КП «ЖКС «Хмельницький» виставляло ОСОБА_4 оплату за тимчасову будівлю для збереження автомобілю, а остання здійснювала відповідну оплату.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України.

Сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідачем КП «ЖКС «Хмельницький» на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 968 від 28 грудня 1999 року за заявою ОСОБА_4 було укладено спірний договір, який відповідає формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_3 стверджувала, що право володіння і користування спірним гаражем виникло в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, і у підтвердження цього послалась на рішення Іллічівого районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2004 року, за яким ОСОБА_10 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_3, та на свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 грудня 2008 року, яким посвідчувалося право власності ОСОБА_3 на цю ж частину квартири в порядку спадкування після смертіОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані правовстановлювальні документи, на які послалась ОСОБА_3, посвідчували правовласності, як у ОСОБА_10, так і у самої ОСОБА_3, виключно на частину квартири АДРЕСА_4.

Інших доказів, які б засвідчували певне право ОСОБА_10 чи ОСОБА_3 саме щодо спірного гаражу, до суду представлено не було.

Таким чином, враховуючи, що жодних прав ОСОБА_10 на спірний гараж не доведено, то відповідно ніяких прав володіння чи користування цим гаражем у ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 теж не виникло.

Окрім того, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2004 року було скасоване з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_3, як правонаступниці ОСОБА_10, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом.

Відповідне свідоцтво ОСОБА_3 про право на спадщину від 22 грудня 2008 року в свою чергу визнано недійсним в повному обсязі на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність відмови в вищевказаних позовних вимогах.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» (третя особа Одеська міська рада, ОСОБА_4) про визнання договору оренди гаражу недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко