Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2016 Справа №607/6763/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- секретаря Гудими Н.І.

- за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного економічного університету, ОСОБА_2 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітну за час затримки розрахунку та вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 національного економічного університету, ОСОБА_2 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення з відповідачів на її користь невиплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 3039,93 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 квітня 2015 року по час ухвалення судового рішення, та вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

Позов обґрунтовує тим, що з 25.01.1985 року її було прийнято на посаду кухонного працівника в їдальню санаторію-профілакторію ТНЕУ. У звязку із скороченням чисельності працівників, повязаним із ліквідацією санаторію-профілакторію 27 січня 2015 року її попереджено про майбутнє звільнення та 01 квітня 2015 року звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням чисельності працівників. Відповідно до виданої їй довідки про середню заробітну плату, заробітна плата з моменту повідомлення про ліквідацію санаторію-профілакторію ОСОБА_2 національного економічного університету не нараховувалася. При звільненні їй не виплачено належних сум.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 національного економічного університету ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позову не визнала. Попередньо представником подано письмові заперечення, які зводяться до наступного. Відповідно до ОСОБА_4 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16, витрати на оплату праці працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв здійснюються за рахунок коштів Фонду. Фінансування цих витрат національним економічним університетом є неможливим, оскільки не визначене бюджетними призначеннями, є нецільовим використанням бюджетних коштів і порушенням ст. ст. 7, 119 Бюджетного кодексу України, ст. 64 ОСОБА_4 України «Про вищу освіту» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ». Крім цього, у січні - березні 2015 року санаторій-профілакторій не працював, заробітна плата позивачу не нараховувалася. З цих підстав просили в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Із поданих заперечень вбачається, що до січня 2015 року відділенням Фонду здійснювалося часткове фінансування санаторію-профілакторію національного економічного університету відповідно до вимог закону, на підставі укладених договорів та згідно з погодженими кошторисами. Однак, із січня 2015 року законами України не передбачено здійснення Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду. Відтак договору з національним економічним університетом про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду на перший квартал 2015 року не укладалося. Також зазначають, що ОСОБА_1 не була в безпосередніх трудових вілдносинах із ОСОБА_2 обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відтак орган Фонду не є в даних правовідносинах роботодавцем і не несе передбаченої чинним законодавством відповідальності по виплаті заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні працівника. Просили відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

Як слідує з довідки АА № 738612 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, санаторій-профілакторій національного економічного університету не має статусу юридичної особи, організаційна форма філія (інший відокремлений підрозділ), головне підприємство ОСОБА_2 національний економічний університет.

27 січня 2015 року позивача ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення з 30 березня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв»язку зі скороченням чисельності працівників, пов»язаним із ліквідацією санаторію-профілакторію національного економічного університету.

Згідно з наказом головного лікаря санаторію-профілакторію від 01 квітня 2015 року позивач звільнена з 01 квітня 2015 року з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із зазначеного наказу слідує, що підставою його винесення став наказ ТНЕУ від 22 січня 2015 року № 32 зі змінами, внесеними наказом ТНЕУ від 02 лютого 2015 року № 46.

Відповідно до наказу № 32 «Про ліквідацію санаторію-профілакторію національного економічного університету», виданого 22 січня 2015 року т.в.о. ректора національного економічного університету, санаторій-профілакторій національного економічного університету ліквідовано, що слідує з п. 1 наказу.

Наказом національного економічного університету від 02 лютого 2015 року № 46 внесено зміни до наказу № 32 від 22 січня 2015 року, зокрема п. 1 наказу викладено в новій редакції: «Ліквідувати санаторій-профілакторій національного економічного університету з 02 квітня 2015 року».

Згідно з довідкою санаторію-профілакторію національного економічного університету від 01.04.2015р., у жовтні 2014 року ОСОБА_1 отримала заробітну плату в розмірі 1517,03грн., в листопаді 2014 року 1568,89 грн., в грудні 2014 року 1471,04 грн. З січня 2015 року по березень 2015 року заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалась.

Як повідомила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в лютому 2015 року вона прийшла на роботу, однак їдальня була закрита. Працівникам пропонували писати заяви на звільнення за власним бажанням, проте вона чекала на офіційне звільнення. Час від часу приходила на роботу, проте доступу до їдальні не було, все готувалось до закриття.

Як установлено судом, рішення про простій санаторію-профілакторію національного економічного університету не приймалося.

Згідно із вимогами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно вимог ст. 44 КзпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 а пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як установлено під час розгляду справи, при звільненні позивача ОСОБА_1 зазначених вимог закону не дотримано, належних при звільненні сум, у тому числі заробітної плати за лютий - березень 2015 року та вихідної допомоги, в день звільнення не виплачено.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Як слідує з довідки санаторію-профілакторію ОСОБА_2 національного економічного університету, заробітна плата ОСОБА_1 в останнє нараховувалась у листопаді 2014 року в розмірі 1568,89 грн. та в грудні 2014 року 1471,04 грн. Таким чином заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи, становить 3039,93грн.., відтак, середньомісячна заробітна плата 1519,96 грн.

З цих підстав, при звільненні ОСОБА_1, їй підлягала до виплати заробітна плата за лютий та березень 2015 року в розмірі 3039,93 грн. та вихідна допомога в розмірі 1519,96грн.

При цьому, суд не може погодитись із доводами представників відповідача про те, що упродовж лютого - березня 2015 року санаторій-профілакторій національного економічного університету не працював, заробітна плата працівникам не нараховувалась, а тому не підлягала виплаті, оскільки позивач 27 січня 2015 року повідомлена про наступне звільнення 30 березня 2015 року та фактично звільнена з роботи 01 квітня 2015 року, тому має право на отримання заробітної плати за цей період відповідно до закону.

Відповідно до ОСОБА_4 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16 (далі Порядок) відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводилося фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до п. 1.4.3 Порядку № 16 таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються з рахунок коштів Фонду, відповідно до договору, укладеного із власником санаторію-профілакторію, п. 3.4 Порядку № 16. Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів Фонду.

14 січня 2014 року між відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, національним економічним університетом та санаторієм-профілакторієм був укладений договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду. За цим договором сторонами виконано усі передбачені ним зобов'язання.

28 грудня 2014 року прийнято ОСОБА_4 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року. Цим ОСОБА_4 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції під назвою ОСОБА_4 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і він не містить положень про часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв Фондом соціального страхування України, який відповідно до цього закону є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Таким чином, з 01 січня 2015 року часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено.

Як слідує з листа № 01-21-18/06 директора виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06 січня 2015 року, ректора ОСОБА_2 національного економічного університету та директора санаторію-профілакторію ОСОБА_2 національного економічного університету повідомлено, що згідно з наказом виконавчої дирекції Фонду від 05 січня 2015 року № 1-ос «Про затвердження тимчасового розпису доходів і видатків Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на І квартал 2015 року» асигнувань на часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв вищих та професійно-технічних навчальних закладів державної форми власності на І квартал 2015 року не передбачено, тому договір на часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду укладатися не буде.

На 2015 рік між відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ОСОБА_2 національним економічним університетом та санаторієм-профілакторієм договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перед ОСОБА_2 національним економічним університетом, санаторієм-профілакторієм, а також перед позивачем ОСОБА_1 як працівником немає.

Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний рік.

Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом ОСОБА_2 національного економічного університету і діє на підставі Положення про санаторій-профілакторій національного економічного університету в межах повноважень, наданих його власником.

Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог Кодексу законів про працю України.

Відповідно до Положення про санаторій-профілакторій національного економічного університету та довідки АА № 738612 власником санаторію-профілакторію є ОСОБА_2 національний економічний університет.

З цих підстав обов»язок з виплати позивачу належних сум при звільнені покладається на відповідача ОСОБА_2 національний економічний університет.

Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у встановлений строк підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Вирішуючи питання про наявність вини ОСОБА_2 національного економічного університету, суд враховує, що про припинення фінансування санаторію-профілакторію відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 національний економічний університет було повідомлено 06 січня 2015 року, а 22 січня 2015 року ОСОБА_2 національним економічним університетом винесено наказ № 32 «Про ліквідацію санаторію-профілакторію національного економічного університету», до якого 02 лютого 2015 року внесено зміни, зокрема п. 1 наказу викладено в новій редакції: «Ліквідувати санаторій-профілакторій національного економічного університету з 02 квітня 2015 року». Таким чином на момент звільнення позивача з роботи ОСОБА_2 національному економічному університету було відомо як про припинення фінансування санаторію-профілакторію відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, так і про ліквідацію санаторію-профілакторію, тому обов»язок із виплати належних при звільненні позивачу сум покладався на відповідача ОСОБА_2 національний економічний університет і всупереч вимогам закону виконаний ним не був.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що виплата ОСОБА_2 національним економічним університетом належних при звільненні працівників санаторію-профілакторію сум є нецільовим використанням бюджетних коштів, оскільки виплата заробітної плати працівникам є обов»язком роботодавця, яким у даному випадку є відповідач ОСОБА_2 національний економічний університет.

Обчислюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує наступне.

Заробітна плата ОСОБА_1 востаннє нараховувалась у листопаді 2014 року в розмірі 1568,89 грн. та в грудні 2014 року 1471,04 грн., саме з виплатами за ці два місяці слід проводити відповідні розрахунки належних позивачу до виплати сум у зв»язку із звільненням.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає: (1568,89 грн. + 1471,04) : (20 + 23) = 70,69 грн., де:

- 1568,89 грн. - нарахована позивачу заробітна плата у листопаді 2014 року;

- 1471,04грн. - нарахована позивачу заробітна плата у грудні 2014 року;

- 20 кількість робочих днів у листопаді 2014 року;

- 23 кількість робочих днів у грудні 2014 року.

Пунктом 8 вищезгаданого Порядку також передбачено, що у разі, коли середня місячна заробітна плата, визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів, яке розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, середньомісячне число робочих днів складає: (20 + 23) : 2 = 21,5, де:

- 20 - кількість робочих днів у листопаді 2014 року;

- 23 кількість робочих днів у грудні 2014 року.

Розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, і який не повинен бути меншим розміру середньомісячного заробітку, складає: 70,69 х 21,5 = 1519,83 грн. де:

- 70,69 грн. - середньодення заробітна плата позивача, обрахована вище;

- 21,5 середньоденне число робочих днів, обраховане вище.

Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає: 70,69 х 247 = 17 460,43грн., де:

- 70,69 грн. середньоденна заробітна плата позивача, обрахована вище;

- 247 число робочих днів, протягом яких позивачу затримано виплату належних при звільненні сум (за період з 01.04.2015 року дати звільнення позивача з роботи до дня ухвалення судом рішення 31.03.2016р.

Невиплачена позивачу заробітна плата за лютий-березень 2015 року складає: 70,69 х (20 + 21) = 3039,67 грн., де:

- 70,69 грн.- середньоденна заробітна плата;

- 20 - кількість робочих днів у лютому 2015 року;

- 21 кількість робочих днів у березні 2015 року.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, суд приходить до переконання про порушення права позивача ОСОБА_1 на своєчасну виплату належних при звільненні сум, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 національного економічного університету3039,93грн. - невиплаченої заробітної плати, 1519,83грн. - вихідної допомоги, 17460,43грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з даної суми підлягають утриманню відповідні податки та збори (внески). Тому позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме в частині вимог до ОСОБА_2 національного економічного університету. Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, слід відмовити за безпідставністю .

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині присудження до виплати ОСОБА_1 заробітної плати за 1 місяць у розмірі 1519,96грн. слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з ОСОБА_2 національного економічного університету також слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

Керуючись ч. 1 ст. 40, ст. ст. 44, 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, п. п. 2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного економічного університету, ОСОБА_2 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітну за час затримки розрахунку та вихідної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 національного економічного університету ТНЕУна користь ОСОБА_1 3039,93грн. - невиплаченої заробітної плати, 1519,83грн. - вихідної допомоги, 17460,43грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за вирахуванням із цих сум податків та інших обов»язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 національного економічного університету на користь держави 243,60 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині присудження до виплати ОСОБА_1 заробітної плати за 1 місяць у розмірі 1519,96грн. допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук