Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/427/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 19 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про припинення договору поруки. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь» (далі ТОВ «Промінь») укладено договір про надання кредиту в розмірі 410218 швейцарських франків від 07.05.2007 року. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 07.05.2007 року. Оскільки банк змінив строк виконання основного зобовязання, надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту, яка отримана позивачем 24.03.2014 року, строк предявлення вимоги до поручителя сплив 25.10.2014 року.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненою поруку за договором № 0/3 від 07.05.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк».

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд помилково не прийняв до уваги зміст договору поруки, який повязаний із строком виконання основного зобовязання, тобто до 07.05.2018 року, у звязку з чим вважають, що порука не припинилася на час звернення до суду і банк має право подати позов про стягнення заборгованості з поручителя протягом строку позовної давності.

Розглянувши справу в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Так, ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 07.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке у подальшому перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк», та ТОВ «Промінь» укладено договір про надання кредиту №0 (далі Договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 410218 швейцарських франків, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 8,99 % річних та датою остаточного повернення кредиту не пізніше 07.05.2018 року.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором 07.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Згідно п.3.1 Договору поруки остання останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 07 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України по справі № 6-53цс14.

Виходячи з наведеного, доводи відповідача про розповсюдження на вказані правовідносини строків позовної давності є помилковими.

Порука це строкове зобовязання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Розділом 11 Договору передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту. При цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку.

В будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги позичальнику.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання основного зобовязання, надіславши 21 березня 2014 року позичальнику та поручителю ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 14 днів з дати отримання цієї вимоги, яка отримана вищевказаними особами 24.03.2014 року, а тому з 05.04.2014 року розпочався шестимісячний строк звернення до суду із вимогою до поручителя, який закінчився 05 жовтня 2014 року. Позов до ОСОБА_1 предявлено лише 17 червня 2015 року.

Ці ж обставини встановлено рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2016 року, у справі за позовом іншого поручителя по договору від 07.05.2007 року, яким визнано поруку припиненою.

Банк вимог до ОСОБА_1 у вказаний шестимісячний строк з 05.04.2014 року не заявив, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді