Справа № 455/187/16 Головуючий у 1 інстанції: Лойзик М.В.
Провадження № 22-ц/783/5030/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає на АДРЕСА_1, поштовий індекс 82060, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги № 50, , рахунок № 3111, МФО 305299 - борг за кредитним договором б/н від 05.03.2010 року у сумі 15184 (п'ятнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 08 копійок, а на рахунок № 0015 - судові витрати у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі та в уточненнях до неї просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що складання та підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому. Крім цього, жодних доказів, які б підтверджували факт ознайомлення із правилами, умовами позивачем надано не було. Зазначає, що після закінчення строку дії договору 31.03.2012 року банк не видав відповідачу грошових коштів і нової платіжної картки у зв'язку з чим договір за вказаних умов не пролонгований. Крім цього, ним жодних коштів після 27.11.2012 року на виконання умов договору не сплачувалось. Зазначає, що суд прийшов до помилкового та не обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову, оскільки на час звернення позивача до суду, строк позовної давності, як щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту так і до вимог про стягнення відсотків та штрафів сплинув. Крім цього, рішенням суду на нього фактично покладено подвійну цивільно-правову відповідальність за пенею та штрафами за одне і те ж.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що вказана особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що його інтереси в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 256-258, 267, 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України та задовольняючи позов, виходив з того, що у відповідності із Заявою № 144936692 від 05.03.2010 року (а.с.6) між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік (2.5 % на місяць) на суму залишку боргу за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт підписання Договору та отримання кредитних коштів відповідачем не заперечено, як і факт сплати боргу та відсотків, проте тільки до 27.11.2012 року. Судом не взято до уваги заперечення відповідача щодо ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, оскільки підписуючи заяву позивач погодився із фактом ознайомлення із вказаними документами. У відповідності з Розрахунком заборгованості за Договором від 05.03.2010 року (а.с.4-5) станом на 18.01.2016 року у відповідача є борг 15184.08 гривні. Також, судом враховано і те, що відповідач, піддаючи сумніву Розрахунок боргу та заперечуючи 10 фактів погашення боргу в період з 25.12.2012 року до 06.09.2015 року, вимагаючи застосувати позовну давність, не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог та заперечень. Також, судом не встановлено і підстав для відмови в позові за закінченням строку давності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не спростовано, 5.03.2010 року між сторонами було укладено договірприєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України). Такий договір, який зокрема, поєднує в собі елементи кредитного договору та договору надання банківських послуг не оспорений, не визнаний недійсним та є чинним. Відповідно до умов договору відповідач, зокрема, отримав у користування кредитні кошти у розмірі ліміту 3 тис. грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (заява про приєднання, умови та правила надання банківських послуг а.с. 6-12, 138-144, копія паспорту відповідача а.с 13).

У період строку дії договору відповідачем неодноразово отримувались у кредит кошти в межах кредитного ліміту, здійснювалось погашення отриманих кредитних коштів, були нараховані відсотки за користування такими у відповідності до умов договору, нараховувалась комісія, відповідно до умов договору та такі частково оплачувались відповідачем (розрахунок заборгованості за договором а.с. 4-5, довідка та витяг із комп'ютерної бази даних позивача, виписка по рахунку відповідача про рух коштів а.с. 118-124).

Відповідно до умов договору до яких приєднався позивач строк дії отриманої ним платіжної картки становив з 12.03.2010 року по березень 2014 року з можливістю отримання нової картки.

Востаннє відповідачем були зняті готівкові кошти 4.09.2012 року.

Щодо погашення заборгованості за умовами договору, то така здійснювалась востаннє готівковими коштами 19.09.2013 року та автоматично з іншої платіжної картки 6.09.2015 року.

Зважаючи на періодичну сплату відповідачем необхідних до сплати коштів за договором, однак не у відповідності до умов договору, з порушенням строків щодо необхідної оплати та необхідних до сплати сум, позивачем у відповідності до умов договору здійснювалось нарахування відсотків на суму залишку за кредитом, а також нараховано комісію у відповідності до умов договору.

Вказане вбачається із наведених вище розрахунку заборгованості за договором а.с. 4-5, виписки по рахунку відповідача про рух коштів а.с. 120-124.

Загальний розмір заборгованості, що розрахований станом на 18.01.2016 року становить 15184,08 грн. та складається із: 2125,65 грн. - непогашений кредит; 9537,03 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 2322,16 грн. - заборгованість за нарахованою комісією; а, також, 1199, 24 грн. - нарахований штраф (500 грн. - фіксована частина та 699,24 грн. - процентна складова що нараховані на згадану заборгованість).

Зважаючи на вказане, а саме те, що відповідач, порушуючи умови укладеного між ним та позивачем договору, не здійснював передбачених умовами договору платежів із повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним та комісії за обслуговування рахунку, слід вважати що такий відмовився від виконання такого договору в односторонньому порядку, що суперечить умовам договору та вимогам закону та з відповідача підлягали стягненню вказані суми, що складають загальну суму заборгованості, що була стягнута судом першої інстанції.

Вказане відповідає вимогам закону, зокрема, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 626-631, 634, 638-646, 1046-1053, 1054-1056-1, 1066-1071 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги то такі вказаних висновків не спростовують.

Так, щодо доводів відповідача про не ознайомлення його із умовами та правилами надання банківських послуг за договором, то таке спростовується згаданою підписаною відповідачем заявою про приєднання, зі змісту відповідних граф якої вбачається, що відповідач, підписуючи таку ознайомився із згаданими умовами та правилами, а також тарифами на надання таких послуг. В іншому випадку договір просто не міг бути укладеним, оскільки договір на підставі якого виникли спірні правовідносини є, як вказувалось, договором приєднання і укласти такий відповідно можливо ознайомившись із умовами, до яких приєднується особа, усвідомлюючи та визнаючи такі, а також зобов'язуючись такі дотримуватись. Такий договір відповідно до своєї правової природи не передбачає внесення змін, уточнень, доповнень до умов, а лише визнання та виконання передбачених вже правил та умов, до яких особа приєднується.

Те, що відповідач розумів характер укладеного договору, умови та правила надання йому кредитних коштів, тарифи, за якими здійснюється кредитування та обслуговування його рахунку та картки, стверджується, як заявою про що йшлося, яка підписана відповідачем, зокрема і у графах про ознайомлення з умовами та правилами кредитування; також вказане підтвердив і представник відповідача у судовому засіданні, однак ствердивши про те, що відповідачем детально та достеменно не ознайомився із правилами та умовами підписуючи договір, знав про них лише зі слів працівників банку. Такі доводи представника відповідача жодним чином не спростовують факту ознайомлення відповідача із правилами та умовами кредитування та надання банківських послуг, оскільки ним не наведено жодних доводів про обставини, які б унеможливлювали можливість відповідача у більш деталізований спосіб ознайомитись із згаданими умовами та правилами до укладення договору та вину в цьому позивача. Крім цього, факт ознайомлення та усвідомлення згаданих правил і умов відповідачем підтверджується фактом тривалого виконання ним умов договору та відсутністю будь-яких звернень з цього приводу як до Банку, так і до суду. Так, жодних вимог до банку з цього приводу не надходило, також і жодних вимог до позивача в суд про визнання договору чи його окремих умов недійсними, порушення його прав як споживача на отримання інформації при укладенні договору стосовно його умов, тощо відповідач не заявляв.

Що стосується терміну, про який вказує позивач як строк дії картки та фактичної неможливості здійснення ним платіжних операцій за карткою з 31.03.2012 року, то такі спростовуються наведеними розрахунком заборгованості за договором а.с. 4-5, довідкою та витягом із комп'ютерної бази даних позивача, виписка по рахунку відповідача про рух коштів а.с. 118-124). Так згідно наведеної довідки строк дії картки, яку отримав відповідач становить до березня 2014 року. Крім цього, вказана відповідачем дата, як дата завершення строку дії договору не може взята до уваги судом як дійсна, а тлумачиться лише як припущення відповідача, оскільки після такої відповідачем було здійснено ряд операцій по його рахунку, зокрема, погашення кредиту та заборгованості, що виникла, які можуть бути здійснені і без картки, однак як вказувалось відповідачем, також, після цієї дати були зняті і готівкові кошти, а саме 12.09.2012 року.

Що стосується нарахування подвійних штрафних санкцій до відповідача, то таке спростовується наведеними вище розрахунком та правилами та умовами надання банківських послуг. Так, по-перше, такий вид неустойки як пеня до відповідача застосована не була, а сума 2322,16 грн. є комісією, що була нарахована позивачем, відповідно до умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач як у звичайному розмірі за обслуговування рахунку, так і за певних умов у збільшеному розмірі (п.п. 6.5, 9.6, та 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг). Помилкове зазначення у позовній заяві поряд із вказаною сумою «заборгованість за пенею та комісією», слід вважати опискою, оскільки нарахування пені за договором не передбачено та така не нараховувалась.

Зважаючи на вказане нарахування штрафу, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг не слід вважати подвійною штрафною санкцією за невиконання умов договору.

Що стосується строку позовної давності, то зважаючи на строк дії картки (березень 2014 року), здійснення погашення за кредитом до вересня 2015 року, що слід вважати перериванням строку позовної давності та нарахування штрафу у січні 2016 року, позивачем перед зверненням до суду ( лютий 2016 року) слід вважати, що такий як до вимог про стягнення коштів за основним зобов'язанням так і за неустойкою у виді штрафу не сплив.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати необґрунтованими та саму скаргу відхилити, рішення ж суду як таке, що відповідає обставинам справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник