АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/305/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1454/16Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення до житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила зобов'язати ОСОБА_3, усунути їй перешкоди в користуванні 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення до вказаного будинку та передачі їй ключів від нього.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, де проживала разом з чоловіком - ОСОБА_3, до розлучення.

Зазначала, що після розлучення відповідач не допускає її до вказаного будинку, чим порушує її житлові права та право власності.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1, вселено останню до будинку та зобов'язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 дублікат ключів від вхідних дверей будинку.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування наявності спору між сторонами щодо встановлення порядку користування спірним житловим будинком, а також наявності у позивачки іншого місця проживання.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2, відповідно до рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.07.2015 року, є власником 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.02.2016 року (а.с.7).

Сторонами у справі визнано, що після розірвання шлюбу та поділу майна ОСОБА_3, змінив вхідні замки у спірному житловому будинку та не допускає до нього ОСОБА_2

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено її право, як співвласника спірного житлового будинку на користування своїм майном шляхом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Апелянтом не заперечується право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, проте вказується, що її вселення до вказаного будинку можливе лише за після визначення порядку користування житловим будинку. Проте, вказані доводи апеляційної скарги не узгоджуються з нормами чинного законодавства, які не пов'язують виникнення у власника права на користування своїм майном із фактом визначення порядку користування нимю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

При цьому, відсутність у співвласників згоди у здійсненні права спільної часткової власності не може тягнути за собою позбавлення одного із співвласників права на володіння та (або) користування своїм майном.

Висловлені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі побоювання щодо долі його особистого майна та майна, придбаного за час шлюбу, є надуманими та жодним чином не вказують на можливість обмеження ОСОБА_2 у її праві на користування та володіння своєю власністю, а саме 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість ОСОБА_3 не навів.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про помилковість судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування або зміни рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- Л.М. Хіль

Судді --//-- О.Ю. Кузнєцова

--//-- С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: Л.М. Хіль