Справа № 645/8287/15-ц
Провадження № 2/645/396/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - Горпинич О.В.,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 18 443, 68 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 15 липня 2015 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1 по вул. Проспектній, 30 у м. Харкові, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив керування та допустив зіткнення з автомобілем ДЕУ, державний номерний знак НОМЕР_2, чим заподіяв матеріальні збитки. Згідно з висновками звіту дослідження спеціаліста автотоварознавця № 725, розмір матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля ЗАЗ ТF 699 Р, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 внаслідок ДТП, складає 18 443, 69 грн.. Також позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яка ним оцінена в 10 000 грн. та полягає у моральних стражданнях, втраті душевного спокою, перенесених внаслідок ДТП, а також у незручностях, повязаних з відсутністю автомобіля протягом тривалого часу, крім того сімї позивача довелося змінити свій звичайний життєвий уклад. Позивач вимушений був витрачати час на звернення до суду, проведення експертизи, що в цілому негативно відобразилося на його самопочутті та самопочутті членів сімї. Транспортний засіб є єдиним у родині і постійно використовувався задля задоволення її першочергових потреб. Через пошкодження транспортного засобу, позивачу та членам його сімї довелося відмовитися від комфортного та безпечного пересування. Це все спричинило виникнення пригніченого стану. Крім того, багато справ, запланованих раніше, що потребувало пересування транспортом, позивачеві довелося відкласти, і від деяких з них він взагалі змушений був відмовитися, що спричинило, в свою чергу, проблеми з роботою.

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище.

Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярія суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Також відповідачем було надано заперечення, відповідно до яких зазначалося, що під час вчинення ДТП він був у непритомному стані, бо в нього відбувся епілептичний приступ. Самого факту ДТП він не памятає. Підтвердження того є факт, що з місця ДТП його було госпіталізовано каретою швидкої медичної допомоги, тобто ДТП сталося в той час, коли його автомобіль був некерованим та його провини у вчиненні ДТП немає. Що стосується суми матеріального збитку, то вона встановлена на підставі звіту № 725 від 04.08.2015 року, але він не був присутнім на проведенні огляду пошкодження транспортного засобу позивача, оскільки йому було не відомо про це, відповідачу невідомо, чи всі пошкодження автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2, були нанесені саме під час ДТП від 15.07.2015 року. У звязку з чим, відповідач зазначав, що звіт не може бути належним доказом по справі, бо він складений з порушенням норм діючого законодавства України. Що стосується моральної шкоди, то ОСОБА_3 зазначав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження нанесеного морального збитку, не надано доказів душевних страждань, завданих внаслідок ДТП. Посилання на те, що автомобіль не можливо було довгий час використовувати є безпідставними, оскільки на фото видно, що автомобіль має пошкодження лише задньої правої частини, тоді як двері - цілі, ходова частина двигуна не пошкоджена, а тому автомобіль можливо було використовувати. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові пояснення відповідача, а також надані сторонами докази у їх сукупності, що містяться в матеріалах цивільної справи, а також дослідивши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено у судовому засіданні 15 липня 2015 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Проспектній, 30 у м. Харкові та не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив керування та допустив зіткнення з автомобілем ДЕО, державний номер НОМЕР_2, чим заподіяв матеріальні збитки. Після ДТП водій ОСОБА_3 місце дорожньотранспортної пригоди покинув. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль ЗАЗ ТF 699Р, державний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_2 на праві власності (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС № 087904).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року встановлено наявність у діях водія ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху України, які знаходились у причинному зв′язку з вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП - накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вищезазначена постанова судді набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов′язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з положень ст. 61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15 липня 2015 року завдано з вини відповідача.

В запереченнях на позовні вимоги ОСОБА_2 відповідач зазначав, що під час вчинення ДТП він був непритомний, бо в нього стався епілептичний приступ.

З боку відповідача було надано виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 20632, відповідно до якої ОСОБА_3 госпіталізований до нейрохірургічного відділення 15 липня 2015 року в ургентному порядку зі скаргами на голову біль, гіпертермію 37С, погіршення загального стану. Зі слів лікаря МШД 15 липня 2015 року за рулем у хворого розвився епілептичний приступ з клонікотоніческими судорогами у кінцівках, був доставлений в БШМП.

Проте, при дослідженні адміністративного матеріалу судом встановлено, що згідно пояснень ОСОБА_3, які датовані 18 липня 2015 року, останній повідомив, що 15 липня 2015 року приблизно о 15 год. 30 хв., він керував автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Проспектній вбік вул. Якіра та в районі будинку № 30 відчув себе погано, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ДЕО Ланос, вину визнає повністю.

Згідно пояснень ОСОБА_4, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, він залишив свій автомобіль на вул. Проспектній, 30. Приблизно о 15 год. 30 хв., коли він повернувся до автомобіля, то виявив пошкодження задньої правої частини автомобілю, який, окрім іншого, знаходився у канаві. Інший учасник ДТП з місяці ДТП зник, свідки даного ДТП повідомили, що водій автомобіля, який вчинив ДТП, залишив свій автомобіль на паркуванні ТЦ «Барабашово», де позивач і виявив автомобіль Тойота, державний номер НОМЕР_1 з пошкодженнями передньої лівої частини.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_2М, судом встановлено, що водій ОСОБА_3 зміг уїхати з місця ДТП та залишити свій автомобіль в іншому місці.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 міститься його заява, відповідно до якої він прохав розглядати справу у його відсутності, вину у вчиненні ДТП визнає у повному обсязі та 15 вересня 2015 року ОСОБА_3 сплатив штраф, призначений суддею, в розмірі 340 грн., про що свідчить квитанція № 851510271 від 15 вересня 2015 року.

ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на постанову судді від 15 серпня 2015 року, але тільки 20 листопада 2015 року, вже після того, як 28 жовтня 2015 року відкрито провадження по даній цивільній справі.

Постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у поновленні строку апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року.

Необхідно зауважити, що, відповідно до п.2.9 «б», водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Тобто, відповідно до вимог ПДР України, водій самостійно повинен визначити, що його стан здоровя погрожує безпеці дорожнього руху як для нього, так і для інших учасників ДТП, та не повинен допускати управління транспортним засобом в хворобливому стані.

Відповідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об′єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частина 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, суд вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту № 725 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля ЗАЗ ТF 699Р, державний номер НОМЕР_2, від 04 серпня 2015 року, матеріальний збиток, завданий власникові вищевказаного транспортного засобу при ДТП, складає 18 443, 68 грн..

Висновок спеціаліста-автотоварознавця суд вважає законним та обґрунтованим, оскільки ґрунтується на технічному огляді автомобіля, проведенні необхідних розрахунків та на підставі спеціальної літератури та нормативних актів.

Таким чином, при встановленні розміру завданої позивачу матеріальної шкоди суд виходить зі звіту № 725 дослідження спеціаліста-автотоварознавця.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази повинні бути належними та допустимим, відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних, допустимих доказів на підтвердження того, що шкоду завдано не з його вини, не надано доказів щодо спростування даних, які містяться у звіті про встановлення матеріальної шкоди, не надано доказів на підтвердження доводів, що пошкодження автомобілю ЗАЗ ТF 699Р, державний номер НОМЕР_2, які він зазнав під час ДТП, не відповідають пошкодженням, зазначеним у звіті спеціаліста-автотоварознавця.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс 15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Що стосуються вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, було пошкоджено майно позивача належний йому автомобіль.

Таким чином, суд вважає, що з вини відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням його майна, змінився нормальний життєвий уклад позивача в результаті позбавлення його можливості користуватися транспортним засобом.

При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище. Розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд оцінює в сумі 1 000 грн.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 86, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 18 443 (вісімнадцять тисяч чотириста сорок три) грн. 68 коп., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1705 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -