Справа № 303/160/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 червня 2016 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Бондаренко Ю.О., Собослой Г.Г.

секретарі - Сочка І.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Мукачівський міський відділ головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області про надання дозволу на оформлення, видачу проїзного документу дитини, оформлення відповідних віз на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої, без згоди батька,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із в подальшому зміненим в порядку ст. 31 ЦПК України позовом до ОСОБА_4, третя особа: Мукачівський міський відділ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на оформлення, видачу проїзного документу дитини, оформлення відповідних віз на тимчасовий виїзд за кордон.

Позов мотивувала тим, що 21.02.2011 року вона з відповідачем ОСОБА_4 розірвали шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення залишилася проживати разом з нею. Відповідач вихованням дитини належним чином не займається, матеріально не утримує і весь тягар забезпечення нормального життя та розвитку дитини лежить на ній. Раніше відповідач в позасудовому порядку надавав дозвіл для виїзду за кордон малолітньої доньки ОСОБА_5

На даний час, позивачка має намір виїхати за кордон для відпочинку з дитиною для її оздоровлення та підтримки нормального духовного та культурного розвитку. Однак, для цього, їй необхідна на це повторна згода відповідача. Останній безпідставно відмовляється, тобто, ухиляється від добровільної дачі такої згоди, чим порушує права дитини та обмежує її право на свободу пересування.

Посилаючись на вказані обставини позивачка в особі свого представника ОСОБА_1, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Угорщини, Німеччини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 02.07.2016 року по 02.07.2020 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_3 та надати дозвіл на оформлення і отримання відповідних віз для перебування за кордоном України малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_4

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.04.2016 року у задоволенні зміненого позову ОСОБА_3 відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено фактів ухилення відповідача від надання вказаної згоди.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу своєї довірительки підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про розгляд справи своєчасно та належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду №2-862/11 від 21.02.2011 року розірвано (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до вказаного рішення проживає із позивачем, тобто матір'ю (а.с. 5).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

З довідки директора хореографічної студії АРТ «Сучасник» слідує, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 займається танцями в хореографічній студії АРТ «Сучасник» та декілька разів на рік виїжджає за кордон України для участі у міжнародних танцювальних конкурсах (а.с. 46).

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 01.07.2014 року ОСОБА_4, останній дав свою згоду на виїзд за кордон України до Угорщини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 01.07.2014 року по 01.07.2016 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні своїй малолітній доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - ОСОБА_3, також дав згоду для оформлення відповідних віз для перебування дочки за кордоном (а.с. 25).

Суд відмовляючи у задоволенні позову вказує, що ОСОБА_3 передчасно звернулася до суду з вказаними вимогами, оскільки відповідач дав згоду на виїзд за кордон України у період з 01.07.2014 року по 01.07.2016 рік своїй малолітній доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також дав згоду оформити своїй доньці відповідні візи для перебування за кордоном, а позивачка не надала суду достатніх та обґрунтованих доказів щодо відмови консульської установи у прийнятті документів та наданні візи з посиланням на те, що необхідна згода батька на більший термін.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордом, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Місцевий суд в рішенні зазначає, що не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, та вказує про передчасність позову, що свідчить про відсутність підстав для надання судом дозволу на виїзд дитини.

Водночас суд вказує, що представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення та вказує, що після спливу строку на який надано дозвіл для виїзду доньки за кордон, тобто після 01.07.2016 року, його довіритель знову надасть такий дозвіл.

Зазначена позиція представника відповідача, на думку колегії суддів є беззаперечним доказом на підтвердження відмови батька в наданні згоди на виїзд дитини, що унеможливлює оформити виїзд дитини за кордон за встановленою законом процедурою, оскільки як слідує з Інструкції оформлення шенгенської візи для дітей, у випадку якщо неповнолітня особа подорожує без супроводу або у супроводі одного із батьків, їй також може бути видана шенгенська віза для дітей. Проте потрібно надати нотаріальний дозвіл батька або особи, що має відповідні права, встановленого зразка з терміном дії, що покриває термін, на який запитується віза.

Відповідач, маючи реальний намір надати таку згоду, міг висловити і оформити її належним чином практично в будь який час, діючи в інтересах дитини, що залишилось поза увагою суду.

Тому наведене і слід розглядати як обґрунтовану підставу для звернення позивачки до суду з даним позовом.

Ненадання відповідачем дозволу для виїзду за кордон доньки унеможливить участь ОСОБА_5 в участі у міжнародних танцювальних конкурсах, відпочинку та оздоровленню дитини з матір»ю та підтримки її нормального та культурного розвитку.

Аналізуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи внаслідок неповного з'ясування та врахування таких судом першої інстанції, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог позивача у відповідності з наявними матеріалами справи, враховуючи перш за все інтереси дитини.

При цьому колегія враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 1.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, яким встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судовому бору як в суді першої 551,21 грн. (а.с.1) так і апеляційної інстанції 606,33 грн. ( а.с. 80) в загальному розмірі 1157,54 грн. (551,21 + 606,33=1157,54 грн. ).

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 квітня 2016 року скасувати, ухваливши нове, яким змінені позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Угорщини, Німеччини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 02.07.2016 року по 02.07.2020 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці м. АДРЕСА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_3 та надати дозвіл на оформлення та отримання відповідних віз для перебування за кордоном України малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_31157,54 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді