Справа № 199/918/15ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

22 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про реєстрацію за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про зобов*язання відповідача внести відомості до його паспорта про його місце проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27 січня 2014 року померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина, а саме кв. 116 яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Червоного Козачества в буд. 26. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв*язку з відсутністю реєстрації права власності на спірну квартиру за спадкодавцем. Тому позивач просить суд зобовязати відповідача зареєструвати його за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засідання позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Вислухавши позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 27 січня 2014 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КИ № 541927 /а.с.6/.

ОСОБА_1 є її сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серія Щ-КИ №451313 /а.с. 9/.

Після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 24 грудня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю права власності на спірну квартиру /а.с. 4-5/.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Проте, позивач не визначив зміст свого права, яке він вважає порушеним, не навів в судовому засіданні будь-яких доказів, яким чином відповідач порушує його права та інтереси.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про реєстрацію за місцем проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова