Справа № 346/4067/15-ц
Провадження № 22-ц/779/834/2016
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни про визнання недійсним договору поруки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 2 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - Стрюкова І.О. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що боржник ОСОБА_3 неналежно виконував зобов'язання за укладеним між ним та ПАТ КБ «Надра» кредитним договором, внаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року допустив загальну заборгованість в розмірі 54 032,43 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 1 151 812,82 грн. Посилаючись на неодноразові вимоги банку щодо виконання відповідачами умов договору, в тому числі і солідарний обов'язок поручителів, просив задовольнити позов.

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - Стрюкової І.О. про визнання недійсним кредитного договору.

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» - Стрюкової І.О. про визнання недійсним договору поруки.

Ухвалами Коломийського міськрайонного суду від 30 жовтня та 30 листопада 2015 року справи об'єднано в одне провадження.

В зв'язку із поданою в ході розгляду справи ОСОБА_3 заявою ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 2 лютого 2016 року його зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 2 лютого 2016 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» в стані припинення заборгованість за кредитним договором №653/2008 від 21 березня 2008 року в сумі 54 032,43 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 1 151 812,82 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Також задоволено зустрічний позов ОСОБА_5, визнано недійсним укладений між нею та ПАТ КБ «Надра» договір поруки від 21 березня 2008 року.

На рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Задовольняючи позов суд не прийняв до уваги, що ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи позивачем не обґрунтовано розмір заборгованості та зарахування сплачених ним коштів здебільшого на погашення відсотків за користування кредитом. Натомість, суд не перевірив розрахунок заборгованості, представлений банком на підтвердження своїх вимог, та правильність зарахування сплачених позичальником сум в рахунок погашення заборгованості, правильність застосування відсоткової ставки, визначеної договором. Кредитна справа судом не витребовувалась та не досліджувалась. Відповідно у рішенні не наведено жодних розрахунків суми стягнення, не зазначено, який доказ покладено в основу визначення цієї суми, за який період обчислено борг, правильність застосування та обчислення пені тощо.

При вирішенні спору судом не враховано, що кредитний договір не містить обов'язкових умов, зокрема: детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за ним, графіку платежів, детального розпису сукупної вартості кредиту по кожному платіжному періоду. Також не зазначено яким чином та в якому розмірі розподіляється сума мінімального необхідного щомісячного внеску на погашення тіла кредиту, відсотків за користування ним. Разом з тим, договір містить суттєві неоднозначні умови та суперечності. Так, в договорі передбачено порядок зарахування коштів у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу, однак не зазначено жодної інформації щодо порядку зарахування коштів у випадку своєчасного здійснення позичальником платежів.

На думку апелянта в зв'язку із цим неможливо перевірити правильність проведення розрахунку загальної заборгованості, а як наслідок і правильність визначення залишку заборгованості по кредиту.

Крім того, судом не дано належної оцінки його поясненням щодо відсутності вини у невиконанні зобов'язань та виникненні заборгованості. Так, з квітня 2015 року банк не проводив жодної діяльності та не приймав платежів, а тому саме в зв'язку із цим він був позбавлений можливості сплачувати кошти за користування кредитом. Відповідно судом не з'ясовано обставини припинення сплати платежів та момент виникнення заборгованості.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник позивача доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе за умовами кредитного договору грошові зобов'язання, внаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року допустив заборгованість в розмірі 54 032,43 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 1 151 812,82 грн і підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 21 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №653/2008, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 59 044,00 доларів США, зі сплатою 12,89 % річних за користування кредитом, терміном до 21 березня 2028 року (а.с.13-22).

Пунктом 3.3 договору сторони погодили порядок повернення кредиту. Зокрема, відповідно до п.3.3.1 щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 692,35 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує відсотки банку, шляхом внесення мінімально необхідного платежу, передбаченого п.3.3.1 цього договору, на поточний рахунок НОМЕР_3 тарифного пакету у порядку, передбаченому п.3.3.3 цього договору, шляхом внесення готівкою через касу банку на зазначений поточний рахунок або безготівковим перерахуванням через транзитний рахунок НОМЕР_4 (п.3.3.2).

Згідно п.3.3.3. сторони обумовили, що позичальник вносить мінімальний необхідний платіж по кредиту, визначений у п.3.3.1 цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті.

За змістом п.5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3. договору передбачено також у п. 4.2.4. кредитного договору.

З матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором та допустив заборгованість. Згідно наданого розрахунку банку станом на 28 серпня 2015 року заборгованість складає 54 032,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 151 812,82 грн. З них, зокрема: 50 284,42 доларів США, що еквівалентно 1 071 916,25 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 3 242,09 доларів США, що еквівалентно 69 111,84 грн - заборгованість по відсотках (в тому числі прострочена); 505,92 долари США, що еквівалентно 10 784,73 грн - пеня за прострочення сплати кредиту (а.с.5-8).

Відповідно до п. п.3.4, 3.5. кредитного договору якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитними коштами, пеня та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту. З метою виконання умови, передбаченої п.3.4 цього договору, якщо позичальник несвоєчасно та/чи не в повному об'ємі сплачує свої обов'язкові платежі, банк самостійно розподіляє грошові кошти згідно черговості, передбаченої п.3.4. цього договору, встановленої на розсуд банку.

Як вбачається із долученого в апеляційному суді розширеного розрахунку заборгованості по кредитному договору у зв'язку із несвоєчасним та неповним внесенням мінімального необхідного платежу, сплачувані апелянтом кошти банком розподілено відповідно до умов договору.

Крім того, на спростування зазначеної суми заборгованості як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ні ОСОБА_3, ні його представником не надано будь-яких належних та допустимих доказів.

Відтак, посилання апелянта щодо неправильного зарахування сплачених сум в рахунок погашення заборгованості є надуманими та не заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4, між банком та ОСОБА_5 укладено договори поруки, відповідно до п.п.1.1.,1.2., якого поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №653/2008 від 21 березня 2008 року, а саме повернення до 21 березня 2028 року кредиту у сумі 59 044,00 долари США, сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 12,89% річних, сплати можливих штрафних санкцій. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.9-10,11-12).

Рішенням Коломийського міськрайоного суду від 2 лютого 2016 року визнано недійсним укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 договір поруки від 21 березня 2008 року.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається на предмет його законності та обґрунтованості.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

При цьому колегія суддів також враховує положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину у випадку, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, іншого за змістом.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не вбачається.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із висновком суду щодо визначення загального розміру заборгованості та розміру пені з огляду на наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року N 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

А отже, стягненню на користь позивача підлягала сума пені, визначена у гривні.

Не відповідає вимогам ст.ст. 213,214 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості також і рішення місцевого суду в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З матеріалів справи видно, що заборгованість по кредиту визначена банком окремо як по всіх його складових частинах у валюті кредиту, так і в гривневому еквіваленті ( прострочені відсотки, тіло кредиту, пеня), так і з зазначенням загальної суми цієї заборгованості.

Постановляючи рішення про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» в стані припинення загальної суми заборгованості суд не врахував передбачений законом принцип відповідності мотивувальній частині рішення його резолютивної частини, яка повинна містити вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України, та конкретно визначений позивачем розрахунок заборгованості згідно умов договору.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині визначення загального розміру заборгованості та розміру пені необхідно змінити. Відповідно на користь банку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути заборгованість за кредитним договором №653/2008 від 21 березня 2008 року в сумі 53 526,51 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 1 141 028,09 грн, з яких: 50 284,42 доларів США, що еквівалентно 1 071 916,25 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 3 242,09 доларів США, що еквівалентно 69 111,84 грн - заборгованість по відсотках (в тому числі прострочена). Також на користь банку слід стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10 784,73 грн пені за прострочення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 2 лютого 2016 року в частині визначення загального розміру заборгованості та розміру пені змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_4, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2, солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» в стані припинення, , рахунок отримувача 1, Головне управління Національного Банку України по м. Києву і Київській області МФО Банка отримувача 321024, заборгованість за кредитним договором №653/2008 від 21 березня 2008 року в сумі 53 526,51 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 1 141 028,09 грн, з яких: 50 284,42 доларів США, що еквівалентно 1 071 916,25 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 3 242,09 доларів США, що еквівалентно 69 111,84 грн - заборгованість по відсотках (в тому числі прострочена).

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_4, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2, солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» в стані припинення, , рахунок отримувача 1, Головне управління Національного Банку України по м. Києву і Київській області МФО Банка отримувача 321024, 10 784,73 грн пені за прострочення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський