печерський районний суд міста києва
Справа № 341/547/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Фаркош Ю.А.,

при секретарі: Мудрак О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання кредитного договору недійсним. У своєму позові просить визнати недійсним кредитний договір, укладений між її батьком - ОСОБА_2 та ПАТ"Дельта Банк". Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що вищевказаний кредитний договір було укладено її батьком ОСОБА_2 у стані, коли останній не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. За наведених обставин просить задовольнити позов, в заявлений нею спосіб.

16 квітня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати недійсним кредитний договір № 001-08015-242428 від 24 квітня 2008 року укладений між між її батьком - ОСОБА_2 та ПАТ "Дельта Банк".

В судове засідання позивач не з'явився, про час та міце розгляду справи повідомлялися належним чином, подав заяву про проведення судового засідання за її відсутності, в якій позов підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та міcце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду письмову заяву про проведення судового засідання за його відсутності, в якій проти позову заперечив просив відмовити у його задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом сторони у справі.

Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

За викладених підстав, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ "КБ"Дельта" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки НОМЕР_1 (а.с. 32-35). На виконання умов вказаного договору ТОВ "КБ "Дельта" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") було надано ОСОБА_2 кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. 00 коп. з лімітом кредитної лінії 500 грн. 00 коп., зі сплатою 29,90 % річних, строком на 364 дні.

09 лютого 2015 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області було постановлене рішення у цивільній справі № 341/2809/14-ц, яким визнано ОСОБА_2 недієздатним (а.с. 5,6) та призначено останньому опікуна ОСОБА_1

ОСОБА_1, будучі опікуном ОСОБА_2, звернулася до суду із позовом, в якому посилаючись на стан останнього просить визнати недійсним кредитний договір № 001-08015-242428 від 24 квітня 2008 року укладений між її батьком - ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

Разом з тим, суд не може погодитись з доводами викладеними у позовній заяви ОСОБА_1, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно чч. 1-3, ч.ч. 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Однак, з п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, зокрема, вбачається, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

З рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2015 року у цивільній справі № 341/2809/14-ц, вбачається, що згідно висновку судового-психіатричного експерта №8 від 19 січня 2015 року ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом - алкогольною доменцією з психотичною симптоматикою (F 10/70) і вказане захворювання позбавляє останнього здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що станом на момент укладення кредитного договору, а саме станом на 24 квітня 2008 року ОСОБА_2 мав вказане захворювання та не усвідомлював своїх дій.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК. на підтвердження доводів викладених в позовній заяві.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта Банк" про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60‚212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю.А. Фаркош