Справа № 159/4377/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Провадження № 22-ц/773/784/16 Категорія: 53 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Велицької об'єднаної сільської територіальної громади Ковельського району про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, покликаючись на те, що у 1998 році він був прийнятий на посаду головного спеціаліста-землевпорядника до Підрізької сільської ради Ковельського району.

17 липня 2015 року розпорядженням № 14 його звільнено із займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки в періоди, вказані в актах, він перебував на роботі. З розпорядженням про звільнення його не ознайомлено, трудову книжку не видано, а також не проведено розрахунків при звільненні. Позивач просив визнати розпорядження про звільнення з роботи від 17 липня 2015 року незаконним, поновити його на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду.

В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та з врахуванням того, що Підрізьку сільську раду ліквідовано, просив поновити його на посаді головного спеціаліста - землевпорядника Велицької об'єднаної сільської територіальної громади, стягнути з Велицької об'єднаної сільської територіальної громади в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10 514 гривень, стягнути з Велицької об'єднаної сільської територіальної громади на його користь моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області проведено заміну відповідача - Підрізьку сільську раду Ковельського району на її правонаступника Велицьку об'єднану сільську територіальну громаду.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення суду та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі з таких мотивів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 ч. 2 ст 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За змістом п. 15 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту (ст. 5 "Про місцеве самоврядування в Україні").

Як вбачається копії трудової книжки позивача ( а.с. 59 Т1) згідно наказу № 52-к від 01.09.1998 року ОСОБА_2 прийнято на посаду спеціаліста-землевпорядника по Підрізькій сільській раді, як такого, що пройшов конкурсний відбір. Зроблено відмітку про те, що ОСОБА_2 прийняв присягу державного службовця ст. 17 ЗУ «Про державну службу» та йому присвоєно 15 ранг державного службовця.

01.06.2004 року наказом № 26 ОСОБА_2 прийнятий на посаду спеціаліста-землевпорядника Підрізької сільської ради, як такий, що пройшов конкурсний відбір, прийняв присягу державного службовця та йому присвоєно 13 ранг державного службовця.

Критеріями віднесення тієї чи іншої особи до осіб публічної служби визначено наявність запису в трудовій книжці особи про складення Присяги державного службовця та присвоєння відповідного рангу державного службовця, наявність виплати сум за ранг у загальній сумі заробітної плати.

Викладене свідчить про прийняття позивача ОСОБА_2 на публічну службу, у зв'язку з цим вимоги позивача стосуються проходження цієї публічної служби (п.15 ч.1 ст.3 КАС України).

Розпорядженням сільського голови Підрізької сільської ради № 14 від 17 липня 2015 року головного спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_2 з 17.07.2015 року звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи таке звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з вимогами щодо поновлення його на посаді спеціаліста-землевпорядника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що він перебуваючи на посаді спеціаліста-землевпорядника Підрізької сільської ради був державним службовцем

Такими чином між сторонами виник спір щодо звільнення ОСОБА_2 із публічної служби, який не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що в цьому випадку порушено статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Таким чином, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки всупереч наведеним вимогам процесуального права суд першої інстанції вирішив по суті в порядку цивільного судочинства не підвідомчий йому спір, оскаржуване рішення слід скасувати і закрити провадження в справі.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам (п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України).

Беручи до уваги наведене, розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Ковельського міськрайонного суду Волинської області в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 310, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року у даній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Велицької об'єднаної сільської територіальної громади Ковельського району про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - закрити.

Повідомити ОСОБА_2, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Ковельського міськрайонного суду Волинської області в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: