Справа №487/6168/13-ц 23.05.2016 23.05.2016
Провадження №22-ц/784/1354/16
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 487/6168/13-ц
Номер провадження 22-ц/784/1354/16
Головуючий у І інстанції Агєєва Л.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого - Прокопчук Л.М.,

Суддів - Маляренко І.Б., Темнікової В.І.,

Із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

18 липня 2013 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 10 травня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка порушила кредитні зобов'язання та станом на 31 травня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 35851 грн. 45 коп., яка складається з 9 654 грн. 58 коп. - заборгованості за кредитом, 24013 грн. 47 коп. - заборгованості по процентам, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 1683 грн. 40 коп. - штрафу (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість (т.1 а.с. 2-4).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення (т.1 а.с. 249).

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами в межах позовної давності та ухвалити у вказаній частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом в межах позовної давності (т.2 а.с. 1-3).

В судове засідання апеляційного суду представник позивача не з'явився, про розгляд справи належно повідомлений.

Відповідач просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» № 672200 у розмірі 5000 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою та Тарифів. Строк дії картки було визначено до травня 2009 року включно, про що зазначено на лицевій стороні картки. Відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконувала. Останній платіж нею здійснено 26 березня 2009 року. Умови, що містяться в справі, не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України. Про застосування наслідків пропуску строку давності подана заява відповідачем.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Встановлені судом обставини свідчать про обґрунтованість вимог позивача відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України.

Разом з тим судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 р. у справі N 6-240цс14).

Із заяви позичальника ОСОБА_2 вбачається, що вона не містить умов про збільшення позовної давності, проте в ній зазначено про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання банком послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку (а.с. 5).

До позовної заяви позивачем були надані Умови та правила надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Правила користування платіжною карткою (а.с. 10-13), які не містять умови про строки позовної давності. Згодом позивачем були надані інші Правила користування платіжною карткою, пунктом 5.10 яких зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років (а.с.71-72). Але ні вперше надані Умови, ні надані в подальшому не містять підпису відповідача.

З пояснень відповідача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що з умовами та правилами вона не була ознайомлена та їх не підписувала.

За таких обставин слід дійти висновку, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Правила користування платіжною карткою не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та переконливих доказів ознайомлення та згоди відповідача саме з тими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, в яких є умова про збільшення строку позовної давності до 5 років.

Відповідач в суді першої інстанції заявляла про застосування строку позовної давності шляхом подачі відповідної заяви (а.с. 76-78).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У підписаній відповідачем та позивачем заяві визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно з копією платіжної картки № 672200 (такий же номер зазначено в заяві про надання кредиту) строк її дії до травня 2009 року (а.с. 148).

Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності після спливу строку договору, відповідачем не було вчинено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до відповідача 18 липня 2013 року (а.с. 2). Останній платіж нею здійснено 26 березня 2009 року.

Враховуючи викладене, слід вважати, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність тривалістю у три роки, встановлену ст.257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами в межах позовної давності не заслуговують на увагу. При цьому колегія суддів виходить з того, що за висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 154цс15 від 30.09.2015 року та інші), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

За такого, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не містять підстав для скасування рішення суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді