Номер провадження: 22-ц/785/3800/16
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Євро Трейлер Україна», третя особа ОСОБА_5 - «Про стягнення суми невиплаченої заробітної плати, несплачених сум відпускних та суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

27.02.2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточненні, по якому просив стягнути з відповідача на його користь: суму невиплаченої заробітної плати за весь час роботи в ПП «Євро Трейлер Україна» на посаді головного бухгалтера за сумісництвом з грудня 2008 року по липень 2010 року в розмірі 39639,20 грн.; несплачені суми відпускних з урахуванням недоплаченої заробітної плати з грудня 2008 року по липень 2010 року в розмірі 3980,84 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 33280 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 8190 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що з 01.11.2008 року по 03.08.2010 року він працював в ПП «Євро Трейлер Україна» на посаді головного бухгалтера за сумісництвом, але за весь час роботи на посаді, що він обіймав з грудня 2008 року по липень 2010 року йому не доплачували грошові суми по заробітній платі. Позивач зазначав, що був звільнений за власним бажанням з 19.08.2010 року на підставі наказу №17/к від 18.08.2010 року, але в порушення вимог ст. 117 КЗПП України з ним адміністрація ПП «Євро Трейлер Україна» не розрахувалася по заробітній платі та відпускним, тому просив стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку за період з березня 2015 року (час звернення до суду) по березень 2016 року (час ухвалення судового рішення).

Представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ПП «Євро Трейлер Україна» заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, надавши письмові заперечення.

Третя особа - директор ПП «Євро Трейлер Україна» - Плісько О.В., будучи сповіщеним належним чином, до суду не з'явився.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

25.03.2016 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування районним судом обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено у справі такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Наказом № 59-к від 30 жовтня 2008 року ОСОБА_6 призначено на посаду головного бухгалтера за сумісництвом в ПП «Євро Трейлер Україна» (а.с.32).

Наказом №17/к від 18 серпня 2010 року ОСОБА_6 було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується заявою позивача та наказом про його звільнення за власним бажанням (а.с.37,38).

Позивач посилався на те, що за весь час роботи в ПП «Євро Трейлер Україна» йому не були надані відпустки, однак такі ствердження спростовуються матеріалами справи.

Встановлено, що позивач працював на підприємстві на посаді головного бухгалтера за сумісництвом з 1 листопада 2008 року по 3 серпня 2010 року.

В матеріалах справи є копія особистої заяви позивача на ім'я директора ПП «Євро Трейлер Україна» від 30 жовтня 2009 року про надання йому відпустки у зв'язку з наданням відпустки за основним місцем роботи (а.с.34). За заявою позивача на підставі наказу № 35 від 30 жовтня 2009 року головному бухгалтеру ОСОБА_6 була надана відпустка строком 24 календарних днів з 2 листопада 2009 року по 25 листопада 2009 року за період роботи на підприємстві з 01 листопада 2008 року по 31 жовтня 2009 року (а.с.33).

За вказаним наказом № 35 від 30 жовтня 2009 року позивачем ОСОБА_6, як головним бухгалтером підприємства була розрахована сума відпускних за 24 дні в сумі 452,62 гривень, що підтверджується змістом роздрукованої з програми «1С: Бухгалтерія» розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000012 за листопад 2009 року, копія якої приєднана до справи (а.с.41а).

В матеріалах справи є також копія заяви головного бухгалтера ОСОБА_6 від 22 липня 2010 року про надання відпустки з 26 липня 2010 року (а.с.36). На підставі цієї заяви наказом №14/к від 23 липня 2010 року ОСОБА_6 - головному бухгалтеру за сумісництвом - було надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні з 26 липня 2010 року по 18 серпня 2010 року за час роботи на підприємстві з 01 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року (а.с.35). На підставі цього наказу позивачу ОСОБА_6 була також нарахована сума відпускних в розмірі 222,50 гривень. Вказана сума розрахована безпосередньо позивачем ОСОБА_6, який обіймав посаду головного бухгалтера за сумісництвом. Вказане також підтверджується змістом роздрукованої з програми «1С: Бухгалтерія» розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000009 за липень 2010 року, копія якої приєднана до матеріалів справи (а.с.44).

Судом першої інстанції правильно було звернуто увагу на те, що позивач законність вказаних вище наказів про відпуски не оспорює.

У період перебування позивача у відпустці за наказом №14/к від 23 липня 2010 року, 3 серпня 2010 року позивач ОСОБА_6 подав на ім'я директора підприємства заяву про звільнення за власним бажанням. Представник відповідача районному суду пояснював, що після виходу позивача у відпустку він жодного разу не з'являвся на роботі, заяву про звільнення за власним бажанням надіслав поштою.

З урахуванням заяви позивача про звільнення за власним бажанням, на підставі наказу №17/к від 18 серпня 2010 року (останній день перебування позивача у відпустці), позивача було звільнено за власним бажанням з 19 серпня 2010 року згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.37).

Під час розгляду справи, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався також на те, що за весь час роботи адміністрація підприємства не доплачувала йому заробітну плату. Вказані доводи позивача спростовуються матеріалами справи. Зі змісту індивідуальної відомості про застраховану особу пенсійного фонду ОСОБА_6, які приєднані до матеріалів справи, вбачається, що за весь час роботи на підприємстві ОСОБА_6 було нараховано та виплачено заробітну плату та суми відпускних за: листопад 2008 року - 2560,00 гривень; грудень 2008 року - 430,00 гривень; січень 2009 року - 230,00 гривень; лютий 2009 року - 215,00 гривень; березень 2009 року - 215,00 гривень; квітень 2009 року - 215,00 гривень; травень 2009 року - 215,00 гривень; червень 2009 року - 215,00 гривень; липень 2009 року - 500,00 гривень; серпень 2009 року - 500,00 гривень; вересень 2009 року - 700,00 гривень; жовтень 2009 року - 700,00 гривень; листопад 2009 року - 520,80 гривень; грудень 2009 року - 750,00 гривень; січень 2010 року - 870,00 гривень; лютий 2010 року - 870,00 гривень; березень 2010 року - 870,00 гривень; квітень 2010 року - 885,00 гривень; травень 2010 року - 885,00 гривень; червень 2010 року - 885,00 гривень; липень 2010 року - 890,00 гривень (а.с.3-5).

Однак, під час розгляду справи позивач не надав суду доказів тому, що він виконував ще додаткову роботу, крім роботи головного бухгалтера підприємства, за яку адміністрація ПП «Євро Трейлер Україна» зобов'язана була йому сплачувати додаткові кошти.

Одночасно, матеріали справи свідчать про те, що окрім в ПП «Євро Трейлер Україна» ОСОБА_6 працював, також, за сумісництвом в ПП «Продтовари», ТОВ «ІСГП «Янтар», ПП «Флігл Транспортні Системи», ЗАТ «Теплосервіс», ПП «Трейлер Порт Україна», МПП «Рассвет», ТОВ «Златоград», ПП «ОСОБА_5 Вантажні Автомобілі», ПП «Тюф», МП «Гриф», ПП «Літус ІК», ТОВ «Майстербуд» тощо.

Позивач стверджував, що при його звільнені за власним бажанням з боку ПП «Євро Трейлер Україна» не було здійснено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

В силу ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, вказані доводи позивача не були ним доведені належним чином та спростовуються матеріалами справі. Судом встановлено, що позивач, як головний бухгалтер за сумісництвом в ПП «Євро Трейлер Україна» повністю отримував всі суми по заробітній платі та грошові кошти за відпустками.

В обґрунтування доводів про порушення трудового законодавства адміністрацією ПП «Євро Трейлер Україна», позивач посилався на те, що він звертався до Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області.

Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області (ТДІзПП) від 14 жовтня 2013 року, за наслідками звернення ОСОБА_6 встановлено, що при прийнятті на роботу документально не визначено тривалість робочого дня, чим порушено вимоги ст. 29 КЗпП України; нарахована заробітна плата за дні щорічної відпустки, чим порушено вимоги ст. 30 Закону України «Про оплату праці» щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний бухгалтерський облік витрат на заробітну плату та п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року; не проведена грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, чим порушено ст. 83 КЗпП України; не виплачено заробітну плату за липень 2010 року в день звільнення, чим порушено ст. 116 КЗпП України.

Аналізуючи даний лист, райцонний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що за його змістом не вбачається, що при здійсненні перевірки було виявлено наявність заборгованості ПП «Євро Трейлер Україна» по заробітній платі перед ОСОБА_6 Більш того, лист містить відомості про надання ОСОБА_6 на підставі наказу №35 від 30 жовтня 2009 року щорічної відпустки з 02 листопада 2009 року по 25 листопада 2009 року, а також на підставі наказу №14/к від 22 липня 2010 року щорічної відпустки з 26 липня 2010 року по 18 серпня 2010 року

Тобто, за період роботи в ПП «Євро Трейлер Україна» позивачу було надано 24 + 24 = 48 календарних днів основної щорічної відпустки, що спростовує доводи позивача ОСОБА_6 про ненадання йому щорічної відпустки протягом всього часу роботи в ПП «Євро Трейлер Україна». Копії відомостей пенсійного фонду спростовують доводи позивача про те, що суми відпускних не були нараховані та виплачені.

В день видання наказу про звільнення (18 серпня 2010 року) та наступного дня (19 серпня 2010 року) ОСОБА_6 не працював, копію наказу про звільнення не вимагав та не звертався до керівництва ПП «Євро Трейлер Україна» з приводу внесення відповідних записів до трудової книжки.

Крім того, акт комісії ПП «Євро Трейлер Україна» від 20 серпня 2010 року, складений із виходом за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: місто Одеса, вулиця Бреуса, будинок №26/2 свідчить про те, що ОСОБА_6 відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення.

При цьому, виплата заробітної плати ОСОБА_6 за липень 2010 року була здійснена адміністрацією ПП «Євро Трейлер Україна», що підтверджується відомістю на виплату грошей №ВЗП-000008 за липень 2010 року, яка містить підпис ОСОБА_6 про отримання 729,27 гривень (а.с.66).

В матеріалах справи є заява ОСОБА_6 на ім'я начальника Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якій заявник зазначає про те, що у відомостях на виплату грошей в ПП «Євро Трейлер Україна» за червень та липень 2010 року не розписувався, у зв'язку з чим вбачає в діях керівництва підприємства наявність ознак кримінальних правопорушень та просить притягнути винних до кримінальної відповідальності (а.с.162). Але як випливає з листа СУ ГУНП в Одеській області №4/Л-89 від 01 лютого 2016 року, 30 вересня 2015 року у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення про його закриття з підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

При цьому сам факт отримання грошей за червень та липень 2010 року ОСОБА_6 не оспорює, в рамках цивільної справи від позивача не надходило заяв про забезпечення доказів стосовно даних відомостей про виплату коштів.

Посилання позивача на лист ТДІзПП від 14 жовтня 2013 року при обґрунтуванні доводів про порушення відповідачем трудового законодавства, районним суд обґрунтовано не прийнято до уваги. Інспекцією були виявлені ознаки порушення трудового законодавства, однак згідно уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку. Тобто з суті позовних вимог та правової позиції при розгляді справи слідує, що ОСОБА_6 не оспорює законність невизначення тривалості робочого дня та нарахування заробітної плати за дні щорічної відпустки.

Надавши оцінку доказам, що зібрані по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача недоплаченої суми заробітної плати за весь час роботи в ПП «Євро Трейлер Україна», стягнення суми відпускних з урахуванням суми недоплаченої заробітної плати не підлягають задоволенню.

При цьому, суд врахував, що, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, з позивачем при звільнені було проведено повний розрахунок, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач просив також стягнути з відповідача на його користь 8190,00 гривень, які позивач сплатив за договором про надання послуг з фізичною особою ОСОБА_7 з встановленим строком дії договору - з 3 лютого 2015 року по 3 лютого 2018 року, та визначеною вартістю часу роботи виконавця послуг в розмірі 630,00 гривень. Всього за послуги було сплачено 8190,00 гривень.

Суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про те, що вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, відмова позивачу в позові не дає підстав для задоволення його вимог про стягнення грошей за правову допомогу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_7, з яким був укладений договір, має юридичну освіту, має посвідчення адвоката, відсутні докази того, що сума, яку вимагає стягнути позивач за надану йому допомогу, взагалі ним була сплачена за договором про надання послуг з фізичною особою, відсутні докази того, що виконавець послуг сплатив податки на користь держави з вказаної суми.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав позов недоведеним тому не підлягаючим задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

18.05.2016 року м. Одеса