АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/2344/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
справа №757/3159/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 39200 доларів США у гривнях за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу (стягнення), 3% річних у розмірі 88723,78 грн. та проценти за користування коштами у розмірі 356031,72 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2011 року надав ОСОБА_3 у позику 39200 доларів США, які останній зобов»язався повернути до 22 березня 2012 року, про що боржником складена розписка.

Проте позичальник свої зобов»язання не виконав, у зв»язку із чим ОСОБА_2 просить стягнути з нього суму боргу у гривнях за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу (стягнення), 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України та проценти за користування коштами відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України.

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 20 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з з ОСОБА_3 борг в розмірі 39200 доларів США (що становить 934136 грн.), проценти у розмірі 356031,72 грн., 3% річних у розмірі 88723,78 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення в частині стягнення основного боргу та стягнути його з ОСОБА_3 в розмірі 39200 доларів США у гривнях за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу (стягнення).

В апеляційній скарзі посилається на те, що визначення судом в резолютивній частині рішення суми основного боргу в національній валюті не призведе до виконання зобов»язання в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись н викладені в ній обставини.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 22 вересня 2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у позику 39200 доларів США, які зобов»язався повернути до 22 березня 2012 року, про що складена розписка.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник своє зобов»язання не виконав, у зв»язку із чим з нього підлягає стягненню сума зобов»язання, 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України та проценти за користування коштами відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, визначена у національній валюті України.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив із положень ст.99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України, та зробив вірний висновок про обчислення і стягнення грошового зобов»язання у національній валюті.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що сума боргу повинна бути визначена в гривні в еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, про що слід зазначити в резолютивній частині рішення суду, відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене має наслідком виключення з резолютивної частини вказівки на конкретну суму стягнення у національній валюті України. Проте, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум, присуджених стороні. При цьому, законом не покладено на державного виконавця при виконанні рішення суду обов»язок розраховувати розмір грошової суми, що присуджена за рішенням суду.

Твердження апеляційної скарги щодо можливих збитків, завданих знеціненням валюти, відхиляються колегією суддів, оскільки позивач не позбавлений права на відшкодування збитків, завданих простроченням платежу, в тому числі і від знецінення валюти, у визначений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов