У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція спортивних розваг» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Агро» до ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2011 року позов ТОВ «Гвоздів-Агро» задоволено: визнано недійсним, укладений 11 травня 2006 року між ТОВ «Гвоздів-Агро» та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу майнового комплексу, що розташований по АДРЕСА_2; визнано недійсним, укладений 11 травня 2006 року між ТОВ «Гвоздів-Агро» та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу майнового комплексу, що розташований у АДРЕСА_1; скасовано реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на цей об'єкт нерухомого майна, здійснене 17 травня 2006 року Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризац <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2016_02_21/pravo1/T041618.html?pravo=1>ії Київської області; визнано за ТОВ «Гвоздів-Агро» право власності на майновий комплекс по АДРЕСА_2, що складається з приміщення контори «А» загальною площею 129,2 кв. м та зерноскладу «модуль «Г» загальною площею 761,8 кв. м; визнано за ТОВ «Гвоздів-Агро» право власності на майновий комплекс по АДРЕСА_1, що складається з корівника «Д1» загально <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2016_02_21/pravo1/T041618.html?pravo=1>ю площею 1529,6 кв. м, корівника «К2» загальною площею 711 кв. м, корівника «33» загальною площею 1611,9 кв. м, телятника «Ж1» загальною площею 2043,3 кв. м, телятника «Л2» загальною площею 1 583,2 кв. м та зерноскладу «Ангар «М» загальною площею 495,6 кв. м.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2016 року вказане заочне рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Агенція спортивних розваг» відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ТОВ «Агенція спортивних розваг» порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та направлення справи на новий апеляційний розгляд з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ТОВ «Агенція спортивних розваг» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 та 27 січня, 24 лютого, дві ухвали від 16 березня, 28 березня, 1 та 8 червня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року та 21 січня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, судом розглянуто позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, оскільки вони укладені без наміру настання правових наслідків, вартість майнових комплексів покупцем сплачена не була, а майно покупцем не прийнято та не використовується.

Разом з тим у справах, судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня та 1 червня 2016 року в яких надані заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, судами розглянуто позовні вимоги про визнання фіктивним договору купівлі-продажу транспортного засобу та встановлено відсутність у сторін оспорюваного договору умислу на укладення фіктивного правочину, тобто відсутні підстави для визнання його фіктивним, та позовні вимоги про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні підстави позову та зміст позовних вимог, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 та 27 січня, 24 лютого, дві ухвали від 16 березня та 8 червня 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Надані заявником для порівняння постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року та 21 січня 2015 не є прикладами невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки вони ухвалені у справах з різним предметом спору, підставами позову та змістом позовних вимог.

Зокрема, постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року ухвалена у справі про недійсність договору дарування через його укладення для забезпечення виконання боргових зобов'язань, а від 21 січня 2015 року - у справі про визнання недійсним договору, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надано заявником для порівняння, наявні різні предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог, що не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновках щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ТОВ «Агенція спортивних розваг» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Агро» до ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів та визнання права власності до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема