АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6243/2016 Головуючий в 1 інстанції -Кицюк В.С.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі наказу №294-п від 12.10.2010 року вона працювала у відповідача на посаді начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу.

Наказом № 391-п від 31.12.2010 року її було переведено з 04.01.2011р. на посаду заступника начальника управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу ПАТ АБ «Укргазбанк».

Відповідно до наказу №136-п від 06 квітня 2015 року вона була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Підставою для звільнення став наказ №65 від 03 лютого 2015 року, згідно з яким структурний підрозділ, в якому вона працювала, скорочувався. Вважає своє звільнення з роботи незаконним. Датою її звільнення в попередженні було вказано 03 квітня 2015 року, а попередження про таке скорочення та відповідний наказ №65 було видано 03 лютого 2015 року. Відповідно до вимог закону відповідач повинен був не пізніше 03 січня 2015 року погодити відповідне рішення про скорочення працівників із виборним органом первинної профспілкової організації, однак лише 19 січня 2015 р. та 22 січня 2015р. відповідачем було ініційоване скорочення діючих структурних підрозділів головної установи банку, а вже 03 лютого 2015 року був виданий наказ №65 про скорочення штату працівників, що, на її думку, не відповідає вимогам закону.

Крім того, вважає, що вжиті відповідачем заходи по скороченню штату та звільнення працівників суперечать вимогам ст. ст. 10, 11, 13, 22, 32, 36, 43, 49-2 КЗпП України, й відповідачем при її звільненні не виконані вимоги ст. ст. 42 та 252 КЗпП України, а також ст. ст.7, 22 та 41 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності».

Так, в порушення вимог ст. 49-4 КЗпП України відповідачем не були проведені попередні консультації з профспілковим комітетом щодо необхідності проведення таких скорочень та масового звільнення працівників за 3 місяці до їх звільнення, а заходи, вжиті адміністрацією банку, є нічим іншим, як схемою «прибирання» невигідних новому керівництву Банку людей, а тому відсутні підстави вважати наявним факт скорочення чисельності та штату працівників, відбулася фактична реорганізація з розширенням штату з 5 управлінь до 6 управлінь, з 6 відділів до 12 відділів та створено 3 нових сектори.

Не дивлячись на її ділову характеристику, великий фаховий досвід роботи в банківській сфері, їй не було запропоновано жодної посади в новостворених управліннях департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу, а пропонувалися посади, які не відповідали її кваліфікаційним вимогам та в інших регіонах, хоча практично всі працівники департаменту корпоративного банкінгу були переведені в департамент корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу, окрім неї, до того ж в цей департамент прийнято нових працівників, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Вважає також, що вона могла претендувати на посади в інших новостворених управліннях та департаментах, інших структурних підрозділах переважно перед іншими працівниками, оскільки має більш високу порівняно з деякими іншими працівниками кваліфікацію, так як має досвід роботи за спеціальністю більше 20 років.

Також їй не було запропоновано ряд декретних посад та не було надано повної інформації про вакантні посади, які виникли в період часу з 03 лютого до 06 квітня 2015 року, а ті, які їй пропонувалися, не відповідали її кваліфікаційним вимогам.

Крім того, головою профспілкового комітету банку є заступник Голови правління, тобто роботодавець, що заборонено Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а члени профспілкового комітету є його підлеглими, що викликає сумніви у законності прийнятих ними рішень при наданні згоди на звільнення працівників.

Виходячи з викладеного, просила задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.І ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що на підставі наказу №294-П від 12.10.2010 р. позивачка ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу ПАТ АБ «Укргазбанк» з 12 жовтня 2012 року з посадовим окладом 10 000,00 грн. (а.с.94 т. №1).

Наказом № 391-п від 31.12.2010 року її було переведено з 04.01.2011р. на посаду заступника начальника управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу ПАТ АБ «Украгазбанк» (а.с.60 т. №1).

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року / протокол №14 / було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», п. 7 яких визначено принципи оптимальної чисельності персоналу (а.с.96 т. №1)

Згідно зі ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Правлінням АБ «Укргазбанк» 19 січня 2015 року та 22 січня 2015 року (протоколи відповідно №3 та №4) прийнято рішення про приведення організаційної структури Банку у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк» (а.с.99-101 т. №1)

На виконання вказаних рішень було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення про скорочення, у числі інших, департаменту корпоративного банкінгу, де працювала позивачка (а.с. 102- 103 т. №1)

Наказом відповідача за №65 від 03 лютого 2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення з 03 квітня 2015 року штату працівників головної установи (а.с.104 т. 1)

В цей же день позивачка була письмово попереджена про майбутнє вивільнення (а.с.111 т.1).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як видно зі справи, і це не спростовується позивачкою та її представником, у день попередження про майбутнє вивільнення ОСОБА_2 були запропоновані для працевлаштування за двома списками 8 та 134 вакантні посади, від яких вона відмовилася (а.с.112-114 т.1).

В подальшому, протягом дії 2-х місячного строку попередження позивачці неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з'являлися в банку, від яких вона також відмовилася (а.с.115-133 т.1). Зокрема, 10 лютого 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано відповідачем 22 посади, 10 лютого 2015 року - 2 посади, 16 лютого 2015 року - 10 посад, 20 лютого 2015 року - 10 посади, 27 лютого 2015 року - 14 посад, 04 березня 2015 року - 6 посад, 12 березня 2015 року - 12 посад, від яких вона відмовилася, зауваживши, що бажає працювати виключно в департаменті корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу.

Щодо відмови від підпису в ознайомленні із вакантними посадами в кількості 14+4+17 +12+5+5+7 складено відповідні акти (а.с.124 т.1). Всього ОСОБА_2 було запропоновано 282 вакантні посади, від яких позивачка відмовилася. При цьому пропонувалися їй посади як в м. Києві, так і в інших населених пунктах, посади із окладами в 15 500,00 грн. і 20 000,00 грн. (а.с.185 т. №1), тому доводи представника позивачки про те, що ОСОБА_2 були запропоновані вакансії із значно меншою заробітною платою, ні її зарплата, яка складала 11 500,00 грн., є неспроможними.

Зі справи вбачається, що відповідачем було виконано вимоги ч. ч. 2 та 3 ст. 49-4 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо завчасного надання професійній спілці інформації про наступне скорочення чисельності або штату працівників шляхом направлення 29 грудня 2014 року повідомлення первинній профспілковій організації АБ «Укргазбанк», яка будь-яких заперечень щодо цього не висловила.

Відповідачем було дотримано вимоги ст.43 КЗпП України, відповідно до яких розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

18 лютого 2015 року адміністрація АБ «Укргазбанк» звернулась до профспілки з листом, в якому зазначила, що у зв'язку з скороченням структурних підрозділів банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників адміністрація просить надати згоду на вивільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України працівників, перелік яких наведено в додатку. В даному переліку містилась інформація про посаду позивачки.

20 березня 2015 року відбулося засідання профкому працівників АБ «Укргазбанк» (протокол №3). У зв'язку з неявкою ОСОБА_2 на засідання профкому, розгляд питання щодо надання згоди на її звільнення було перенесено.

24 березня 2015 року відбулось наступне засідання профкому працівників АБ «Укргазбанк» (протокол №4), керуючись ст. 43 КЗпП України профком надав згоду адміністрації АБ «Укргазбанк» на звільнення ОСОБА_2 з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 35-38).

Оскільки позивачка в період з 03.04.2015 р. по 06.04.2015 була тимчасово відсутня на роботі у зв»язку із хворобою, тому її звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників відбулося згідно наказу №136-п від 06 квітня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що профспілка відповідача порушила строки розгляду питання про надання згоди на вивільнення працівників, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів», правове значення при вирішенні спору про поновлення на роботі мають сам факт надання попередньої згоди профспілкового комітету на звільнення працівника та обґрунтованість такого рішення.

Відповідач отримав згоду профспілки на звільнення позивачки ОСОБА_2 Порушення строку розгляду профкомом подання адміністрації про надання згоди на звільнення працівника не є підставою для поновлення працівника на роботі, а розгляд даного питання профкомом у відсутність працівника у разі його повторної неявки на засідання профкому не є порушенням закону, оскільки ст.43 КЗпП України та ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» надано право профспілковому органу перенести розгляд питання про надання згоди на вивільнення за відсутності працівника лише один раз в межах 15 денного строку, а у випадку повторної неявки працівника розгляд цього питання відбувається за його відсутності.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було порушено вимоги ст. 40 ч. 2, ст. 49-2 ч. З КЗпП України, оскільки позивачці ОСОБА_2 при звільненні не було запропоновано всі вакантні посади, а саме 16 посад, які зазначені у довідках, поданих відповідачем до центру зайнятості, а також посади, з яких були звільнені у лютому-березні 2015 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а 3 посади було запропоновано неналежним чином, оскільки у пропозиціях не було належної інформації щодо умов оплати праці.

Судом встановлено, що на виконання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України позивачці було запропоновано 282 вакантні посади, від яких вона відмовилася.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо наявності вакансій у формі 3-ПН, які начебто не були запропоновані позивачу. Дійсно, 16 посад, вакансії про які зазначені у звітах АБ «Укргазбанк» до центру зайнятості, не були запропоновані ОСОБА_2, оскільки відповідно до п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПІІ «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року за №316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Згідно із вказаними звітностями укомплектування вакансії за сприяння Державної служби зайнятості України не було потрібним.

Наведене свідчить, що звітність банку за формою 3-ПН не є належним доказом у справі, не свідчить про фактичну наявність вакансій, не спростовує наявність або відсутність посад в штатному розкладі банку, а внесення інформації у звіт 3-ПН залежить лише від волевиявлення самого роботодавця (за наявністю попиту на робочу силу), а отже є лише доказом дотримання банком процедури вивільнення працівників в частині подання звітності.

Із наявних у матеріалах справи письмових пропозицій вбачається, що позивачці були запропоновані усі наявні у відповідача вакантні посади, в тому числі посади, що можуть бути зайняті на умовах строкового трудового договору.

Зазначені обставини були встановлені і судовими рішеннями, які набрали законної сили, в справах за позовами працівників, звільнених з АБ «Укргазбанк» у зв'язку з скороченням штату, а саме ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року в справі №22-ц/796/12904/2015 за позовом ОСОБА_8, від 29 жовтня 2015 року в справі №22- ц/796/13934/2015 за позовом ОСОБА_9, від 26 листопада 2015 року в справі №22-п/796/14279/2015 за позовом ОСОБА_10, від 29.03.2016 р. у справі №22-ц/796/4478/2016 за позовом ОСОБА_11

Не є підставою для задоволення позову посилання позивачки на те, що 6 посад було запропоновано їй неналежним чином, оскільки у пропозиціях не було належної інформації щодо умов оплати праці, зважаючи на те, що позивач не була позбавлена права на отримання такої інформації, в справі відсутні докази про те, що ОСОБА_2 було відмовлено відповідачем у наданні такої інформації.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачці не було запропоновано посади директора департаменту по роботі з корпоративними VІР-клієнтами та заступника директора департаменту по роботі з корпоративними VІР-клієнтами, які займали відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. ОСОБА_2 не могла бути працевлаштована на вказані посади, оскільки вони не були вакансіями - не існували жодного робочого дня, а тому не могли пропонуватися позивачці як вакантні, після звільнення працівників їх посади були скорочені: ОСОБА_6 було звільнено з посади директора департаменту по роботі з корпоративними VІР-клієнтами 16.02.2015р. (наказ №62-П від 16.02.2015), наступного дня на цю посаду було переведено ОСОБА_7 - заступника директора цього ж департаменту.

Банком було розглянуто кандидатуру позивачки та встановлено, що згідно ст.42 КЗпП ОСОБА_7 мав переважне право обійняти посаду директора департаменту, про що складено Висновок від 10.02.2015р., з якого вбачається, що ОСОБА_7 мав більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, більш тривалий стаж роботи за напрямком обслуговування корпоративних VІР-клієнтів, був керівником вищої ланки, ніж ОСОБА_2, й фактично до цього виконував функції керівника цього ж департаменту.

Після переведення ОСОБА_7 на посаду директора департаменту по роботі з корпоративними VІР-клієнтами цього ж робочого дня - 17.02.2015р. його попередню посаду заступника директора департаменту було скорочено на підставі наказу №43 від 17.02.2015р.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача існувала можливість переведення ОСОБА_2 на іншу роботу у новостворений у січні 2015 р. структурний підрозділ - департамент корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу, не заслуговують на увагу, оскільки посади в цьому департаменті на час попередження позивачки про подальше вивільнення були вже зайняті іншими працівниками.

Наказом №20 -П від 21.01.2015 р. ОСОБА_12 з 21.01.2015 р., тобто до попередження позивачки про звільнення, була переведена на посаду головного економіста відділу управління ліквідністю клієнтів управління розвитку транзакційного бізнесу департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу (т.1 а.с. 142). Цим же наказом були переведені: ОСОБА_4 на посаду начальника відділу розвитку транзакційного бізнесу управління розвитку транзакційного бізнесу департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу, ОСОБА_3 - на посаду заступника начальника управління розвитку транзакційного бізнесу департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу з 21 січня 2015 року (т.1 а.с.143, 144).

Отже, вказані посади на час попередження позивачки про подальше вивільнення були вже зайняті, а тому відповідач не мав можливості перевести позивачку на роботу у вказаний новостворений підрозділ.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

По даній справі не встановлено порушення відповідачем законних прав ОСОБА_2 та заподіяння їй моральної шкоди, тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди також є безпідставними й задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про те, звільнення з роботи позивачки ОСОБА_2 було здійснено у відповідності з вимогами трудового законодавства, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2,- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: