Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1863/14-ц Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 54 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Телекомпанія Коростишівська Верховина» товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку та оплати днів тимчасової непрацездатності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила поновити її на посаді журналіста в дочірньому підприємстві «Телекомпанія Коростишівська Верховина» товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина» (далі підприємство), стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсацію за невикористану відпустку та компенсацію за лікарняний.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 01 лютого 2013 року по 29 серпня 2014 року працювала журналістом на підприємстві. Наказом керівника від 29 серпня 2014 року була звільнена з посади на підставі ст.36 КзПП . Своє звільнення вважає незаконним, оскільки заяву на звільнення з роботи вона написала під тиском зі сторони керівництва каналу. Крім того, була звільнена з роботи в період тимчасової непрацездатності. Також зазначала, що при звільненні з роботи не отримала компенсацію за 19 днів невикористаної відпустки та компенсацію у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності з 29 серпня 2014 року по 03 вересня 2014 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував того, що заяву про звільнення вона написала під тиском керівника, на момент звільнення перебувала на лікарняному. Крім того, при проведенні з нею розрахунку не виплачена компенсація за 19 днів невикористаної відпустки та по листку непрацездатності, на що суд уваги не звернув.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року по даній справі було скасовано рішення суду першої інстанції частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріального забезпечення у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності і ухвалено нове рішення в цій частині про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вказані кошти за період з 29 серпня 2014 року по 03 вересня 2014 року. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін за виключенням вирішення питання щодо стягнення із відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 лютого 2013 року працювала журналістом в дочірньому підприємстві «Телекомпанія Коростишівська Верховина» товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина» (далі підприємство).

Наказом керівника цього підприємства від 29 серпня 2014 року була звільнена з посади на підставі ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України (у редакції станом на дату звільнення позивача), у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Особам віком до вісімнадцяти років надається щорічна основна відпустка тривалістю 31 календарний день. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті.

За п. 5.4 колективного договору, що діє на підприємстві, тривалість щорічної відпустки для працівників підприємства встановлюється не менше 24 календарних днів.

Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» (станом на дату прийняття позивача на роботу), журналісти мають право на щорічну відпустку тривалістю 36 календарних днів.

Із матеріалів справи убачається, що позивачу було проведено оплату невикористаної відпустки з розрахунку 24 календарні дні, а не за 36, що є порушенням положень вказаного Закону.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення компенсації за 19 днів невикористаної відпустки із посиланням на положення колективного договору, не застосував положення ч.3 ст.13 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» до спірних правовідносин, що підлягають застосуванню.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що відповідно до змісту ст. 16 КЗпП України умови колективного договору мають відповідати вимогам чинного законодавства, оскільки така невідповідність має наслідком недійсність колективного договору.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду у частині вирішення позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про його задоволення в цій частині.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_2, яка звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню із відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які в загальній сумі складають 730 грн. 80 коп.( 2 позовні вимоги (243,60 грн. + 243,60) + за апеляційну скаргу (243,60) = 730,80).

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Телекомпанія Коростишівська Верховина» товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина» в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку задовольнити.

Зобов'язати дочірнє підприємство «Телекомпанія Коростишівська Верховина» товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за 19 днів невикористаної відпустки.

Стягнути із дочірнього підприємства «Телекомпанія Коростишівська Верховина» товариства з обмеженою відповідальністю «Верховина» (Житомирська область м. Коростишів вул. Більшовицька, 103 р/р 7 в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» м. Київ МФО 380805, ідентифікаційний код за ) в дохід держави 730 грн. 80 коп. судового збору.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: