Провадження 2/646/491/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", треті особи: ОСОБА_2, Приватний нотаріус ОСОБА_3, про захист прав споживача, визнання договору припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, в якому просив визнати іпотечний договір припиненим, зобов'язати приватного нотаріуса ОСОБА_4 зняти заборону відчуження квартири та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 17.12.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № НАЕ2GA00000034, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 22000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.12.2007 року між банком, ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є нерухоме майно, а саме - квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності. Просить визнати договір іпотеки недійсним посилаючись на те, що заборгованість за кредитом починається із січня 2009 року у зв'язку з чим у ПАТ КБ "Приватбанк" сплив строк позовної давності на звернення до суду з позовними вимогами до поручителя.

Позивач в судове засідання позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, оскільки за кредитним договором позивача не підписувався договір поруки.

Треті особи в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, про час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.12.2007р. року між ПАТ КБ «Приватбанк», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, було укладено кредитний договір № НАЕ2GA00000034 про отримання кредиту в сумі 22 000 доларів США, виходячи з 11,04% річних, на ремонт нерухомості. (а.с.31-33)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.12.2007 року між банком, ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є нерухоме майно, а саме - квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності. (а.с.34-35)

Відповідно до ст. Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно ст.11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

З вищевказаних норм законодавства України вбачається, що іпотека за правовою природою є заставою самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання та регулюється ст.ст.572-593 ЦК України.

Згідно правової позиції Верховного суду України, яка міститься в постанові від 17.09.2014 року по справі №109цс14 встановлено, що відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Відповідно до ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Відповідно ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивач просив в позові визначити іпотеку припиненою, при цьому посилався лише на норми матеріального права, що регулюють припинення поруки (ч.1 ст.559 ЦК України), жодних підстав припинення іпотеки відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» і ст.593 ЦК України позивач не навів і не надав обґрунтування припинення іпотеки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", треті особи: ОСОБА_2, Приватний нотаріус ОСОБА_3, про захист прав споживача, визнання договору припиненим залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук