АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1744/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/789/615/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду від 09 березня 2016 року про розстрочку виконання рішення суду в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розстрочку виконання рішення у справі № 606/1744/15, яким з нього стягнуто в користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 17156,88 грн. та моральну в розмірі 2000 грн., посилаючись на відсутність можливості сплатити вказану суму позивачу одноразово в зв'язку з невеликим розміром заробітної плати.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 09 березня 2016 заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення задоволено. Розстрочено виконання рішення Теребовлянського районного суду від 15.10.2015 року в справі № 606/1744/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, шляхом сплати рівними частинами щомісячно по 600 грн., починаючи з 01 квітня 2016 року до повного погашення заборгованості.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу, вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, без врахування фактичних обставин справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи оскаржувану ухвалу законною й такою, що скасуванню не підлягає.

Перевіривши законність ухвали Теребовлянського районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи заяву, суд виходив з наявності у відповідача низької заробітної плати та мінливості доходу, як підстав, передбачених ст.373 для надання відстрочки у виконанні рішення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

Так, згідно вимог ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили, воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У відповідності до ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 своєї постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.373 ЦПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, системне тлумачення положень ст.ст.217, 373 ЦПК України, ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти висновку, що законодавством передбачена можливість відстрочки або розстрочки виконання судового рішення лише за наявності для цього виключних підстав.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим актом.

За вказаних обставин, відсутність у заявника ОСОБА_2 фінансової можливості погасити борг одразу в розмірі суми, встановленої рішенням суду, з причин одержання ним невеликої заробітної плати, на думку колегії суддів, не може вважатися підставою для розстрочки виконання рішення у розумінні положень ст.373 ЦПК України. Крім цього, звернення стягнення на заробітну плату не є єдиним способом примусового виконання рішення суду, що передбачені ЗУ "Про виконавче провадження".

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних про обставини, які унеможливлюють виконання ОСОБА_2 судового рішення чи утруднюють його виконання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення.

Таким чином, оскаржувана ухвала не може вважатися законною, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6, 315 ч.1; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.2, 325 ч.1 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду від 09 березня 2016 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Теребовлянського районного суду від 15.10.2015 року в справі № 606/1744/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : І.В.Гурзель

М.В.Ходоровський