Номер провадження 2/754/3481/16
Справа №754/5585/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретарів судового засідання: Чернишової А.М., Величко Л.П., Малинки А.Ю., Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP75960723 від 04.10.2006 року, оскільки відповідачка зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим має заборгованість.

Представник позивача заявою від 04.07.2016 року уточнив позовні вимоги та виклав письмові пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам за кредитним договором № DNH4KP75960723 від 04.10.2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 18.04.2011 року по 30.09.2015 року у розмірі 6619,19 грн.

Представник позивача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідачка в судове засідання з'явилася, заявлений позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, застосувати строк позовної давності. Вказувала на те, що кредит був наданий на строк 12 місяців і останнім строком повернення коштів було 04.10.2007 року. Вказане означає, що при відсутності платежів з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином строк позовної давності сплинув 04.10.2012 року. Однак позивач звернувся з даним позовом до суду лише в 2016 році. Також вказувала на те, що списання грошових коштів банком з її картки без її згоди на те відбулося 03.10.2015 року, тобто після спливу позовної давності, що також не може свідчити про переривання перебігу такої давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідачки, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

04.10.2006 року ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №DNH4KP75960723. Відповідно до укладеного договору позивач надав відповідачці строковий кредит у розмірі 2034,50 грн. строком на 12 місяців по 04.10.2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка взяла на себе обов'язок по поверненню наданого кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також комісії, яка зазначені в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 193,79 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Кредитним договором №DNH4KP75960723 від 04.10.2006 року передбачено, що ЗАТ КБ ПриватБанк надає Позичальнику строковий кредит на 12 місяців по 04.10.2007 року включно.

Загальна позовна давність встановлюється ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до п. 3.2.2 Умов позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку та відповідно до Заяви.

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року у справі про стягнення боргу зазначено, що оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом збільшена за домовленістю сторін до п'яти років відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт), це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Отже, сторонами встановлено строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення суми основного боргу, процентів і штрафних санкцій тривалістю 5 років.

Оскільки кредит був наданий строком на 12 місяців і останнім строком повернення коштів в договорі зазначено дату 04.10.2007 року, то при відсутності платежів з боку відповідачки у позивача виникає право на звернення до суду з вимогою про захист своїх інтересів. Таким чином строк позовної давності сплив 04.10.2012 року, а позивач звернувся з даним позовом до суду у 2016 році.

Крім того, статтею 264 цього ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» примусово було списано з карткового рахунку ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4333,22 грн. на погашення кредитної заборгованості.

Однак, вказана сума грошових коштів була знята з зарплатного рахунку відповідачки самим позивачем, будь-яких додаткових повідомлень, без її згоди і відома, та не може свідчити про те, що нею вчинялися будь-які свідомі дії з метою погашення заборгованості, та визнання нею існуючого боргу. Отже, вказані дії вчинені самим позивачем суд не може розцінювати як визнання відповідачем боргу, та, як наслідок - переривання строку позовної давності.

В даному випадку судом встановлено, що у відповідності до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюється сторонами у п'ять років, кредит був наданий на строк 12 місяців і останнім строком повернення коштів було 04.10.2007 року, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено з підстав задоволення судом заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати на користь позивача не стягуються.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До витрат повязаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З квитанції від 06.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 згідно умов укладено з адвокатом ОСОБА_3 договору про надання правової допомоги від 06.07.2016 року сплачено кошти в розмірі 4270,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4270,00 грн., суд враховує, чи була надана позивачу правова допомога в необхідному для такої оплати обсязі (час знаходження в судових засіданнях, час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та час ознайомлення з матеріалами справи в суді), чи не перевищує ця плата граничні розміри компенсації таких витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, яка надана адвокатом ОСОБА_3 про кількість робочого часу, затраченого у зв'язку з веденням даної справи вказано, що ним було затрачено на вказану справу 8 годин 30 хвилин робочого часу, що становить за його розрахунками 4270,00 грн.

Таким чином, відповідно розмір витрат на цю допомогу, який підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 становитиме 4270,00 грн. (450 грн. х 8 год. 30 хв.) = 4270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 84, 88, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 256-259, 264, 526, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати 4270,00 грн..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.09.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран