У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Реал Банк», в інтересах якого діяв уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Реал Банк» - Кадиров Владислав Володимирович, до ОСОБА_7 про застосування наслідків нікчемності правочину, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Реал Банк», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Реал Банк» - Федорченко Андрій Володимирович, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Реал Банк» (далі - ПАТ «Реал Банк»), в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Реал Банк» - Кадиров В.В., звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 травня 2013 року між ПАТ «Реал Банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір.

18 червня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду відповідно до умов якої кредитний договір викладено у новій редакції, а саме погоджено, що кредит буде надано у формі поновлювальної кредитної лінії.

Додатковою угодою від 24 лютого 2014 року ОСОБА_7 було видано кредит у сумі 300 тис. грн, з терміном остаточного повернення 11 травня 2023 року.

Постановою правління Національного банку України № 109, 28 лютого 2014 року ПАТ «Реал Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищезазначеної постанови, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 10 від 28 лютого 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Реал Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

Тимчасова адміністрація запроваджувалась з 03 березня 2014 року по 21 травня 2014 року. Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію було призначено Кадирова В.В.

Постановою правління Національного банку України № 295 від 21 травня 2014 року було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Реал Банк».

ОСОБА_7 частково виконала взяті на себе зобов'язання шляхом повернення 200 тис. грн. Станом на вересень 2014 року заборгованість по тілу складала 100 тис. грн.

Посилаючись на те, що укладений між сторонами кредитний договір призвів до погіршення фінансового становища позивача (неплатоспроможності), оскільки укладений на умовах, які передбачають надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку, позивач просив суд застосувати наслідки нікчемності кредитного договору від 14 травня 2013 року та витребувати у ОСОБА_7 грошові кошти, отримані на виконання цього договору в сумі 100 тис. грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалоюапеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року, ПАТ «Реал Банк» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ПАТ «Реал Банк», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Реал Банк» - Федорченко А.В., посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 14 травня 2013 року між ПАТ «Реал Банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти - кредит в сумі 300 тис. грн, на умовах, передбачених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну його частину, зі сплатою 18 % річних та терміном повернення кредиту 11 травня 2023 року.

Додатковою угодою від 18 червня 2013 року кредитний договір було викладено в новій редакції, а самепогоджено, що кредит буде надано у формі поновлювальної кредитної лінії.

Додатковою угодою від 24 лютого 2014 року ОСОБА_7 було видано кредит у сумі 300 тис. грн.

Постановою правління Національного банку України № 109, 28.02.2014 року ПАТ «Реал Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищезазначеної постанови, Рішенням № 10 від 28.02.2014 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення ПАТ «Реал Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасова адміністрація запроваджувалась з 03 березня 2014 року по 21 травня 2014 року. Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію було призначено Кадирова В.В.

Постановою правління Національного банку України № 295 від 21 травня 2014 року було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Реал Банк».

Установлено, що на виконання взятих на себе зобов'язань ОСОБА_7 здійснила часткове погашення кредитної заборгованості за кредитним договором на загальну суму 200 тис. грн, станом на вересень 2014 року заборгованість за тілом кредиту становить 100 тис. грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2014 року № 34 уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Реал Банк» призначено Кадирова В.В.

Залишаючи без задоволення позов ПАТ «Реал Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів, що свідчать про те, що за наслідками укладення між сторонами кредитного договору з усіма його додатковими угодами, призвів до неплатоспроможності банку, також не надано доказів на підтвердження того, що укладення спірного кредитного договору призвело до надання ОСОБА_7 переваг або пільг перед іншими клієнтами банку, у зв'язку із чим немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте, повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував на те, що кредитний договір від 14 травня 2013 року та додаткові угоди до цього договору є нікчемними відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з таких підстав: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В обґрунтування позовних вимог, банк посилався на те, що: за умовами спірного договору відповідачу було надано кредит під 18 % річних, тоді як на момент укладення такого договору мінімальна процентна ставка розміщення активів, затверджена комітетом з питань управління активами і пасивами банку становила 20 % річних; встановлення відсоткової ставки на рівні 18 % річних було для банку завідомо збитковим; умовами кредитного договору передбачено повернення тіла кредиту до 11 травня 2023 року, а нарахованих процентів за користування кредитом - в кінці строку дії договору, що не передбачено умовами чинного законодавства та положенням внутрішньої документації ПАТ «Реал Банк»; сума кредиту була надана банком особі, дохід якої не давав можливість повного погашення суми боргу з нарахованими відсотками, а також без жодного передбаченого законодавством забезпечення виконання боргових зобов'язань.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення статей 212- 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, належним чином не перевірили та не спростували зазначені доводи позивача, якими обґрунтовувались позовні вимоги, зокрема не встановили, чи передбачають умови спірного договору надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку та чи призвело укладення цього договору до погіршення фінансового становища банку, у зв'язку із чим не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Реал Банк», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Реал Банк» - Федорченко АндрійВолодимирович, задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик