Справа 206/2720/16-ц
Провадження 2/206/742/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 лютого 1985 року вона та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб. У шлюбі у них народилося троє дітей, двоє яких наразі є повнолітніми. Дочка, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є малолітньою та проживає з нею та перебуває на її утриманні. У 2012 році відповідач пішов з родини та з того часу матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надавав. У зв'язку з чим, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, були стягненні аліменти з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім стягнених аліментів, які відповідач платить невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Донька не отримує від батька жодного дарунку на день народження, жодної іграшки. Їх малолітня донька, потребує постійної уваги та особливого догляду, оскільки є дитиною-інвалідом. Відповідач ніколи не турбувався про матеріальне становище свої дитини, яка потребує особливої уваги та постійних матеріальних затрат. Тобто, відповідача життя його доньки взагалі не цікавить. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні.

На підставі викладеного просить суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки, перешкоджає її виїзду за кордон. Не приходить до дитини, коли обіцяє.

Відповідач в судовому засідання проти позовних вимог заперечував та просив відмовити, оскільки дитині потрібен батько. Він ніколи не ображав дитину та бажає їй тільки добра. Зазначив, що дійсно він не згоден, щоб позивач вивезла дитину за кордон. Він піклується про дитину, аліменти сплачує. Дитина стала гірше до нього відноситися. Він не завжди приходить, бо працює. Коли призначили день спілкування по суботам, то він з дитиною весь тиждень спілкувався по телефону, а у день зустрічей вона не відповідала на дзвінки. На разі він намагається налагодити стосунки з дитиною але позивачка заважає. Їх спільний син мешкав з ним півтора роки. Він завжди матеріально допомагав і допомагає, купував дитині речі.

Також від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, які він обґрунтовує тим, що від шлюбу з позивачем вони мають дійсно трьох дітей, сина ОСОБА_4, 1985р.н., ОСОБА_5, 1991р.н., доньку ОСОБА_3, 2002р.н. В зв'язку з тим, що в їх сім'ї на початку січня 2012 року виникли досить складні сімейні відносини, які супроводжувалися сімейними сварками з позивачем йому довелося піти з сім'ї. На перших порах його самостійного життя він орендував квартиру та проживав разом з сином ОСОБА_5. ОСОБА_6 навчався у «Національному гірничому університеті», він в свою чергу, по мірі можливості намагався його утримувати, тобто постійно давав йому кишенькові кошти для того щоб він мав можливість харчуватися та купувати собі необхідне в навчанні приладдя. Старший син ОСОБА_4 не є його рідним сином, але він ніколи про це йому не нагадував і ніколи в сім'ї не загострював це питання. Він виховував ОСОБА_4, як свою рідну дитину. Так сталося, що ОСОБА_4 відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після цього він влаштував його на роботу та виступив його поручителем коли він вирішив взяти в борг суму у розмірі 8 800,00 грн. у громадянина ОСОБА_7. Після того, як ОСОБА_4 отримав в борг грошові кошти через деякий час він взагалі зник і йому не відомо було його місцеперебування. В свою чергу він виступаючи поручителем на початку травня 2012 року в повному обсязі віддав громадянину ОСОБА_7 грошові кошти, які взяв в борг ОСОБА_4. На сьогоднішній день йому доводиться час від часу здійснювати нагляд за своєю мамою ОСОБА_8 1933р.н., яка є людиною похилого віку та не має можливості самостійно себе забезпечувати та обслуговувати. В зв'язку з цим він постійно намагається заробляти кошти. Постійно перебуває у відрядженнях. Крім тоґо, квартира в якій зараз проживає позивач з донькою ОСОБА_3, приватизована ним, позивачем, синами ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Таким чином, вони мають рівні права власності на даний об'єкт нерухомості та можуть користуватися даною квартирою на праві власності. З цією метою, він неодноразово намагався прийти до себе додому, де він зареєстрований та має повне право проживати, а не наймати житло та сплачувати за проживання грошові кошти. Але після того, як він змушений був у січні 2012 року піти з дому, позивач відразу змінила замки від вхідних дверей, тому потрапити до квартири він не має можливості. На підставі цього він 29.05.2012 року звернувся з заявою до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та отримав відповідь, що в діях ОСОБА_1 не вбачається складу злочину, але при цьому було встановлено факт заміни замків на вхідних дверях квартири, що є перешкодою для нього у користуванні даним житлом та частковою перешкодою у спілкуванні з донькою. Щодо посилань позивача у позовній заяві на ту обставину, що взагалі не надає допомоги дочці, то це не відповідає дійсності. Так він визнає той факт, що на сьогоднішній день в нього є заборгованість зі сплати аліментів, але відповідно до постанови державного виконавця він сплачую щомісячно частково існуючий борг, відповідним підтвердженням є довідка про доходи. Позивач на сьогоднішній день працює касиром у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивачем на його ім'я у 2009 році було відкрито кредитну картку. В зв'язку з тим, що позивач працює у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» вона не тільки знає пін-код його кредитної картки, але й має доступ до користування нею без його відома. На 30.04.2011 року від'ємний баланс по кредитній картці становив 4 563,23 грн., а вже після того як він почав погашати заборгованість на 22.05.2012 року від'ємний баланс становить 3, 965,82 грн. Він ніколи не користувався даною кредитною карткою, так як нею постійно користувалася позивач. Не відповідає дійсності і той факт, що позивач стверджує про те, що він усунувся від виховання своєї доньки. Ним неодноразово здійснювалися спроби поспілкуватися зі своєю донькою, та в майбутньому разом проводити час, але з боку позивача він не знайшов даної підтримки та порозуміння, що виразилося у перешкоджанні йому бачитися з донькою та всілякому намаганні ізолювати доньку від нього. Таким чином з метою відновлення його порушеного права він звернувся з заявою до Голови Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення днів спілкування з малолітньою донькою. Рішенням Самарської районної у м. Дніпропетровську ради йому були встановлені дні спілкування з донькою, але внаслідок того, що позивач постійно перешкоджає поспілкуватися з донькою хоча б за допомогою засобів телефонного зв'язку він взагалі позбавлений будь-якої можливості спілкування. Він розумію, що можливо було б зустріти ОСОБА_11 у місті та намагатися з нею знайти спільну мову. Пояснити їй з яких причин він позбавлений з нею нормального спілкування, але життєва ситуація змушує його постійно з ранку до вечора працювати, так як йому потрібно забезпечити засобами до існування себе і маму, та й відповідно заробити кошти для дітей, не кажучи вже про загальний фінансовий стан країни в цілому. Він не відмовляється і ніколи не відмовлявся від виховання та утримання своєї доньки. Сплачувати особисто позивачу суму на утримання доньки він відмовлявся тому, що в подальшому він не мав би змоги довести те, що здійснював дану оплату. Крім того, така його поведінка була продиктована тим, що позивач регулярно користувалася його кредитною картою, тобто фактично вона мала можливість використовувати його кошти на утримання доньки (а.с.36-39).

Від третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просять прийняти рішення в інтересах дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування (а.с.24).

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідка, думку неповнолітньої дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 1985 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 22 лютого 1985 року (а.с.7).

Позивач ОСОБА_12 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Неповнолітня ОСОБА_3 є дитиною - інвалідом, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 25 серпня 2011 року (а.с.6).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, займається у танцювально-цирковій студії "Імпульс" МКЗК "Будинок культури "Енергетик" з 2014 року. Батько жодного разу не приходив до Будинку культури, що підтверджується довідкою Управління культури та мистецтв МКЗК "БК "Енергетик" (а.с.12).

З довідки Комунального закладу освіти "Спеціалізована школа № 129 фізико-математичного профілю" ДМР ОСОБА_11 навчається у школі з 2010 року. За цей період вихованням доньки займається лише мати. Батько жодного разу не приходив до школи, не цікавився успіхами дитини у навчанні, не спілкувався з класним керівником, не брав участі у вихованні доньки (а.с.13).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2012 року, яке набрало законної сили 11.06.2012 року стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнення аліментів здійснювати з 10 травня 2012 року і до повноліття ОСОБА_3 (а.с.8-9).

З довідки Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпрпоетровської міської ради від 13.05.2016 року № 937 вбачається, що АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам 1/4ч. державного виконавця Гаджиєвої Е.М. від 26.06.2015р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 станом на 01.02.2015р. має заборгованість у розмірі 25678,79грн. (а.с.11).

З висновку органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2016 року № 2-17/1063 вбачається, що недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25-26).

29 травня 2012 року відповідач ОСОБА_2 звертався до Самарської районної у м. Дніпропетровську ради з заявою про встановлення днів спілкування з дитиною ОСОБА_3 (а.с.52).

27 квітня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_13 звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2, який працює в ДП "Фірма "Екотехніка-М" на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2/436/812/12 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частина на утримання ОСОБА_3 (а.с.53).

З довідки про доходи ДПФ "Екотехніка-М" від 21 червня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює в ДПФ "Екотехніка-М" на посаді водія-експедитора загальна сума доходів за період з січня 2015р. по травень 2016р. без урахування аліментів становить 23020,29грн., сплачено аліментів 17362,38грн. (а.с.54).

З квитанцій "Укрпошта" станом на 2012-2015рр. відповідач ОСОБА_2 періодично направляв кошти позивачу ОСОБА_1 (а.с.55-61).

Відповідно до виписки по рахунку позивача ОСОБА_1 вона з травня 2015р. кожного місяця отримує аліменти від відповідача ОСОБА_2 (а.с.63-77).

Також неповнолітня ОСОБА_14 в судовому засіданні дала пояснення, що підтримує позов матері. Вона просить батька дати доручення на її виїзд за кордон, а він не дає. Він два роки майже не цікавиться нею, нічим не допомагає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є сином сторін. Батько не приймає участь у житті сестри та перешкоджає її виїзду за кордон. Відповідач обманює ОСОБА_14, каже, що приїздить, а не приїжджає, вигадує якісь проблеми, постійно зайнятий. Вона йому дзвонить, а він не відповідає на телефон. Він не цікавиться здоров'ям ОСОБА_14. Відповідач іноді випиває. Коли батьки жили разом, відповідач приходи випивши і кидався на маму, а він їх рознімав. Батько на день народження подарував йому автомобіль, допомагав з ним, а потім забрав його. Коли він поїхав на день народження матері, то батько зібрав його речі і він був змушений повернутися жити до матері. Батько дуже змінився за останні чотири роки, перестав цікавитися дітьми. Відповідач повинен був віддати свою квартиру, а не віддав.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. . Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

За ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт неналежного відношення до своїх батьківських обов'язків зі сторони відповідача ОСОБА_2 навпаки наявний висновок, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав. Він сплачує аліменти, погашає заборгованість по аліментам. Намагався спілкуватися з дитиною, зокрема звертався до органу опіки та піклування. Дії відповідача, на думку суду, не можна розцінювати як ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позивачем не було надано доказів, що б підтверджували ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітньої ОСОБА_3 і доходить висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст.164, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4 -8, 10, 11, 18, 57 -61, 88, 131, 208, 209, 212 -215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков