Справа № 454/36/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/2745/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника фермерського господарства "Бурка В.В." - ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства "Бурка В.В." до Сокальської районної адміністрації та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, в особі його представника ОСОБА_2 Посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, прийняття без дотримання Конституції та законів України, без з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби на користь ФГ «Бурка В.В.» коштів в сумі 10 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб Сокальської районної державної адміністрації, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Скаргу мотивує тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 03.04.2014 року визнано недійсним Розпорядження голови Сокальської РДА №358 від 30.08.1999 року «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для утворення (розширення) селянських (фермерських) господарств» в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2, передачі гр. ОСОБА_2 згідно розробленого проекту в постійне користування з земель ВАТ «Сокальський завод хімічного волокна» земельну ділянку для розширення селянського (фермерського) господарства, загальною площею 18,7974 га та видачі ОСОБА_2 державного акту на право постійного користування землею; визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 15.12.1999 року серія НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема, не з'ясував, чи Сокальська РДА відноситься до органів державної влади, чи були порушені Сокальською РДА права ОСОБА_2 внаслідок прийняття останньою розпорядження №385 від 30.08.1999 року та оформленням Державного акту від 15.12.1999 року; чи має він право на відшкодування шкоди завданої в результаті незаконних дій Сокальської РДА, в порядку якого судочинства; які обставини регламентують норми ст. 8, 40, 56 Конституції України.

Суд безпідставно в судовому рішенні зазначив неправдиву інформацію про зобов'язання надати для обґрунтування своїх моральних страждань докази, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з діями відповідача,протиправність яких встановлена судовим рішенням .

Зазначає, що суд зобов»язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і враховуючи ст. 56 Конституції України задоволити позов або на підставі ст. 8, 22, 40, 55, 56 Конституції України вказати в рішенні, що права позивача не порушувались і не порушуються.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення , яким позов задоволити та стягнути в користь фермерського господарства ОСОБА_2 кошти в сумі 10 000 000 гривен на відшкодування моральної шкоди , заяв даної внаслідок незаконних дій посадових осіб Сокальської районної державної адміністрації , що спричинило приниження честі ,гідності та ділової репутації.

В запереченнях на апеляційну скаргу за підписом голови районної адміністрації відповідач Сокальська районна державна адміністрація просить відхилити вимоги позивача. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Справу розглядати у відсутності представника зазначеного відповідача .

Учасники процесу у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи усім учасникам.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення районного суду відповідає.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як убачається із змісту позовної заяви, ФГ «Бурка В.В.», представник якого - ОСОБА_3 , звернулось в суд з позовом до Сокальської районної адміністрації та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої шляхом перевищення повноважень при прийнятті розпорядження Сокальської районної державної адміністрації №385 від 30.08.1999 року в результаті чого були порушені конституційні права гарантовані ст.13, 40 Конституції України. Як підставу звернення до суду з указаним позовом долучив рішення Господарського суду Львівської області від 03.04.2014р. в справі за позовом Поторицької сільської ради до Сокальської РДА, з участю третіх осіб ФГ «Бурка В.В.», Відділу Держземагенства у Сокальському районі про визнання частково недійсним розпорядження Сокальської РДА №№85 від 30.08.1999 року та визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування землею від 15.12.1999р.. Зазначеним судовим рішенням визнано недійсним Розпорядження голови Сокальської РДА №385 від 30.08.1999р. «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для утримання (розширення) селянських (фермерських) господарств» в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_2, передачі ОСОБА_2 згідно розробленого проекту в постійне користування з земель ВАТ «Сокальський завод хімічного волокна» земельну ділянку для розширення селянського (фермерського) господарства загальною площею 18,7974 га. та видачі ОСОБА_2 державного акту на право постійного користування землею. Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 15.12.1999р. серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено спричинення шкоди ФГ «Бурка В.В.». Мотиви позову зводяться до спричинення такої шкоди особі, яка діє в інтересах юридичної особи, як її представнику з мотивів неможливості захистити права фермерського господарська та спричинення в результаті цього моральних страждань. Позивачем не доведено обставин спричинення моральної шкоди фермерському господарству. Наведені у позові обставини перенесення моральних страждань його представником ОСОБА_3 не можна утотожнювати з поняттям спричинення моральної шкоди юридичній особі, інтереси якої представляє ця фізична особа.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи.Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника фермерського господарства «Бурка В.В.» ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: