АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Кочкової Н.О.

при секретарі: Порубай М.Л.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати посилаючись на те, що вона працювала у КП «Жилсервіс-5» головного бухгалтера. Заробітна плата виплачувалася нерегулярно, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі у сумі 14116,47 грн. Неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно виплатити заборгованість по заробітній платі, але їй відмовляли. Позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 14116,47 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 65475,20 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30830,63 грн., а всього 110422,3 грн. Уточнивши позовні вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач просила стягнути цю суму по день постановлення судового рішення (а.с.1-2,96).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 14116,47 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з лютого 2015 року по січень 2016 року в сумі 65475,20 грн. та моральну шкоду в сумі 4000,00 грн., а всього 83591,67 грн. (а.с.101-102).

В апеляційній скарзі (а.с.106-108) КП «Жилсервіс-5» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки;

- сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 12536,49 грн., а не 14116,47 грн., а тому судом стягнуто зайві грошові кошти у сумі 1579,98 грн.;

- згідно актів ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача від 22.08.2014 року та 19.08.2015 року позивачу було зайво нарахована премія на суму 14091,82 грн. та 5261,40 грн. відповідно, а тому з урахуванням наявності спору щодо розмірі заборгованості із заробітної плати суд безпідставно задовольнив позовні вимоги;

- судом невірно застосовано положення Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати № 100 від 08.02.1995 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач знаходилась в трудових правовідносинах з відповідачем; після звільнення позивача у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач була звільнена з підприємства згідно наказу № 3-7 від 02.02.2015 за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача стягнуті зайві грошові кошти у сумі 1579,98 грн., не відповідають наявним у справі письмовим доказам, наданим самим відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки відповідача від 20.02.2015 року борг підприємства по заробітній платі позивача станом на 20.02.2015 року становить 19752,65 грн., в тому числі: за жовтень 2014 року - 2717,64 грн., за листопад 2014 року - 4644,06 грн., за грудень 2014 року - 12116,47 грн., за січень 2015 року - 274,48 грн. (а.с.10).

Згідно відомостей на виплату грошей сплачено: 05.05.2015 року за листопад 2014 року - 2644,06 грн. (а.с.71), 06.03.2015 року за листопад - 1000,00 грн.(а.с.72), 26.03.2015 року за грудень - 579,98 грн. (а.с.73), а всього 4224,04 грн.

Тому підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно встановлений розмір заборгованості по заробітній платі за жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року в сумі 14116,47 грн., немає.

Не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги про необхідність врахування актів ревізій фінансово-господарської діяльності відповідача від 22.08.2014 року та 19.08.2015 року про зайво нараховані позивачу премії, оскільки це стосується інших правовідносин між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про неправильний розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно п.8 «По порядку обчислення середньомісячної заробітної плати», затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів; середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Судом першої інстанції розрахунок здійснено відповідно до розрахункового листка за лютий 2015 року, згідно з яким позивач працювала один робочий день та їй була нарахована заробітна плата в сумі 292,30 грн. (а.с.5).

З розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 292,30 грн. з лютого 2015 року по січень 2016 року за 224 робочих дні суд першої інстанції обгрунтованно стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65475,20 грн.

Як вбачається зі справи, у січні 2015 року позивач знаходилась у відпустці, у зв'язку з чим її середньоденний заробіток з розрахунку заробітної плати у листопаді в сумі 5846,00 грн. та в грудні в сумі 3880,70 грн. при кількості робочих днів відповідно 20 та 10 днів становить 324,22 грн.

Позивач не просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 324,22 грн.

В суді апеляційної інстанції у представника відповідача було витребувано розрахунок заробітку та графік роботи позивача, які суду надані не були.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог суду, та висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог не спростував.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропет-ровської міської ради - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: