Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2016 Справа №607/4318/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Крупи О.А.,

з участю сторін:

представника позивача Кауфман В.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Національного банку України до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» про захист ділової репутації юридичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Національний банк України (далі - НБУ) пред'явив до суду позов до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» (далі - TOB «ТРК «112-ТВ») про захист ділової репутації. Обґрунтовує позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті TOB «ТРК «112-ТВ» 112.ua, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», у якій поширено недостовірну негативну інформацію про НБУ. ІНФОРМАЦІЯ_4 інформацію подібного змісту ОСОБА_2 розмістив у соціальній мережі «Facebook» на особистій сторінці за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5. Викладена у статтях інформація є недостовірною, підриває ділову репутацію НБУ, містить набір неправдивих та вигаданих тез, які створюють негативне враження щодо діяльності Національного банку як центрального банку України. На підтвердження висловлювань, які містяться у статтях, не зазначено жодних доказів, усі доводи відповідача - продукт його власних домислів, які він висвітлив як дійсність. ОСОБА_2 розповсюдив недостовірну інформацію, не підтверджену жодними доказами, яка не має ознак оціночних суджень, оскільки його вислови мають виключно безальтернативний характер. У зазначених статтях містяться неправдиві відомості також і щодо Голови Національного банку України, з приводу наявності у неї певних бізнес-інтересів, хоч належну їй частину акцій ІСU вона відчужила ще у 2014 році до того як очолити Національний банк. Таким чином ОСОБА_2 поширив неправдиву інформацію про орган управління Національного банку та Національний банку у цілому, чим зганьбив ділову репутацію Національного банку України.

З цих підстав позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Національного банку України, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на сайті TOB «ТРК «112-ТВ» 112.ua у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», та зобов'язати TOB «ТРК «112-ТВ» видалити цю інформацію; визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Національного банку України, та зобов'язати ОСОБА_2 вилучити поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_4 недостовірну інформацію на його сторінці у «Facebook»; зобов'язати ОСОБА_2 не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію щодо Національного банку України, у статті на сайті 112.ua TOB «ТРК «112-ТВ» у тому самому циклі новин та шляхом розміщення резолютивної частини судового рішення у даній справі в соціальній мережі «Facebook» на його особистій сторінці; зобов'язати TOB «ТРК «112-ТВ» розмістити в мережі Інтернет на сайті 112.ua повідомлення про ухвалене по даній справі рішення із публікацією тексту його резолютивної частини, у тому циклі новин не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням сили.

В подальшому, за клопотанням представника позивача, судом залучено TOB «ТРК «112-ТВ» як співвідповідача у справі.

В судовому засіданні представник позивача Каумфан В.В. заявлені позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та просила їх задоволити. Зазначила, що висловлювання, які містяться у спірних статтях, не мають ознак оціночних суджень, а є стверджувальними фактами, викладена у статтях інформація є негативною, тому відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається недостовірною, і обов'язком відповідачів є доведення протилежного.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнав, підтримав письмові заперечення на позов. Пояснив, що позивачем не доведено, яким саме чином викладена у спірних статтях інформація підриває ділову репутацію НБУ. З приводу тверджень НБУ про те, що статті містять набір неправдивих та вигаданих тез, які створюють негативне враження стосовно діяльності Національного банку зазначив, що стаття на сайті телеканалу TOB «ТРК «112-ТВ» опублікована та інформація у соціальній мережі «Facebook» розміщена в той самий час, коли й ряд інших статей аналогічного змісту, розміщених іншими суб'єктами на різноманітних сайтах у мережі інтернет. У спірних статтях дублюються тези, висловлені іншими особами на інших сайтах, нічого нового ОСОБА_2 не вигадано та не висвітлено. Крім того ОСОБА_2 є діючим народним депутатом України, його діяльність регламентується Законом України «Про статус народного депутата України», відповідно до ст. 19 якого він не зобов'язаний повідомляти про джерело інформації, яку використовує.

Представник відповідача TOB «ТРК «112-ТВ», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності.

Судом досліджено зібрані у справі докази, на підставі яких установлено такі обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті TOB «ТРК «112-ТВ» 112.ua, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Під заголовком розміщено текст статті, зокрема:

«ОСОБА_2 підкреслює, що знищення "Хрещатика" - це не поодинокий випадок

Знищення банку "Хрещатик" - це сплановані дії керівництва Нацбанку і особисто його голови ОСОБА_5. Про це заявив народний депутат ОСОБА_2. За його словами, з подачі керівництва НБУ останнім часом банк покинуло одразу кілька найважливіших клієнтів.

"За нашою інформацією їм було дано наполеглива рекомендація перейти з "Хрещатика" в банки, наближені до керівництва Нацбанку", - пояснив ОСОБА_2.

За словами парламентарія, відхід з ринку "Хрещатика" це не просто зникнення ще одного комерційного банку, адже серед його власників, які володіють істотною часткою фінустанови, знаходиться Київрада.

"Банк брав участь в найважливіших соціальних програмах столиці, обслуговував комунальні підприємства і користувався довірою киян. Знищення банку - це ляпас усім киянам", - заявив нардеп.

За інформацією ОСОБА_2, банк переживав непрості часи, але причини його загибелі не "в об'єктивній економічній площині".

"Ще недавно на рахунках банку перебували досить великі кошти - близько 450 млн. грн зберігали в "Хрещатику" столичні комунальні підприємства. Близько 180 млн. грн становили кошти власників банку", - зазначив він.

Однак, за словами парламентарія, на неофіційному рівні підкреслювалося, що введення в банк тимчасової адміністрації - це питання вирішене.

"Очевидно, що в таких умовах жоден інвестор не буде ризикувати своїми коштами. Тим більше, що саме за такою схемою, дочекавшись приходу коштів від власників, вводилися тимчасові адміністрації в інші комерційні банки. Іншими словами, висуваючи вимоги до власників, керівництво НБУ неофіційно зробило все, щоб ці вимоги не були виконані", - стверджує депутат.

ОСОБА_2 підкреслює, що знищення "Хрещатика" - це не одиничний випадок.

"Це системна зачистка українського банківського ринку під російський капітал, з яким, як з'ясувалося в ході "офшорного скандалу", ОСОБА_5 пов'язана бізнес-інтересами. Підтримка з допомогою рефінансування "Промінвестбанку", яким володіє російський "Внешэкономбанк", дозвіл "Альфа Банку" на придбання "Укрсоцбанку" - все це ланки одного ланцюга. За час роботи ОСОБА_5, російські банки подвоїли свою частку на українському ринку і продовжують будувати амбітні плани. Таким чином, московський режим отримує все нові важелі впливу на українську економіку, які рано чи пізно будуть використані для досягнення політичних цілей. Поки США і інші союзники вводять санкції проти російського капіталу - керівництво НБУ не тільки не обмежує діяльність "росіян", наприклад, заборонивши їм роботу з фізособами, але і виділяє російським банкам фінансову підтримку", - резюмував нардеп.

Нагадаємо, у вівторок 5 квітня Національний банк України визнав неплатоспроможним банк "Хрещатик", в якому місту Києву належить 25%. Як повідомила на прес-конференції у вівторок в. о. заступника голови НБУ ОСОБА_8, фінустанова вже передано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який ввів у банк тимчасову адміністрацію. "Тимчасова адміністрація вже прийшла в банк", - підтвердив агентству "Інтерфакс-Україна" один з працівників "Хрещатика".»

ІНФОРМАЦІЯ_4 в соціальній мережі «Facebook» на особистій сторінці ОСОБА_2 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 розміщено статтю такого змісту: «Знищення банку "Хрещатик" - це сплановані дії керівництва Нацбанку і особисто його голови ОСОБА_5!

Звернувся до НАБУ щодо перевірки причетності керівника НБУ до банкрутства банку "Хрещатик".

Саме з подачі керівництва НБУ останнім часом банк покинуло одразу кілька найважливіших клієнтів, їм була дана наполеглива рекомендація перейти з "Хрещатика" в банки, наближені до керівництва Нацбанку.

Вихід з ринку "Хрещатика" це не просто зникнення ще одного комерційного банку, адже серед його власників, які володіють істотною часткою фінустанови, є Київрада. Банк брав участь в найважливіших соціальних програмах столиці, обслуговував комунальні підприємства і користувався довірою киян. Знищення банку - це ляпас усім киянам.

Знищення "Хрещатика" - це не одиничний випадок. Це системна зачистка українського банківського ринку під російський капітал, з яким, як з'ясувалося в ході "офшорного скандалу", ОСОБА_5 пов'язана бізнес-інтересами. Підтримка з допомогою рефінансування "Промінвестбанку", яким володіє російський "Внешэкономбанк", дозвіл російському "Альфа Банку" на придбання "Укрсоцбанку" - все це ланки одного ланцюга.

За час роботи ОСОБА_5, російські банки подвоїли свою частку на українському ринку і продовжують будувати амбітні плани. Таким чином, московський режим отримує все нові важелі впливу на українську економіку, які рано чи пізно будуть використані для досягнення політичних цілей!».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Тобто, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Інформація, в розумінні статті 1 цього Закону - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під достовірністю інформації розуміють властивість інформації, яка визначає ступінь об'єктивного, точного відображення подій, фактів, що мали місце.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Зі спірних статей, зокрема ні зі статті на сайті телеканалу TOB «ТРК «112-ТВ» 112.ua, ні зі статті на особистій сторінці ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook», не вбачається відомостей про точні події чи факти.

Так, висловлювання «Знищення банку "Хрещатик" - це сплановані дії керівництва Нацбанку і особисто його голови ОСОБА_5» не містить відомостей про те, які це саме дії, коли вчинені, в чому полягають. Законодавча термінологія не містить поняття «знищення» банку чи іншої юридичної особи. Такі висловлювання це суб'єктивні судження особи, в яких вона викладає власну оцінку обставин. Такий самий характер мають й інші викладені у статті вислови, в тому числі «з подачі керівництва НБУ останнім часом банк покинуло одразу кілька найважливіших клієнтів ... їм було дано наполеглива рекомендація перейти з "Хрещатика" в банки, наближені до керівництва Нацбанку», «на неофіційному рівні підкреслювалося, що введення в банк тимчасової адміністрації» - в цих висловлюваннях не зазначено ні жодних конкретних дій конкретних осіб НБУ, ні які конкретно рекомендації й ким саме надавалися, ні хто і коли вирішував питання введення тимчасової адміністрації.

Ряд суджень, зокрема «відхід з ринку "Хрещатика" це не просто зникнення ще одного комерційного банку, адже серед його власників, які володіють істотною часткою фінустанови, знаходиться Київрада», «Банк брав участь в найважливіших соціальних програмах столиці, обслуговував комунальні підприємства і користувався довірою киян», «Ще недавно на рахунках банку перебували досить великі кошти - близько 450 млн. грн зберігали в "Хрещатику" столичні комунальні підприємства. Близько 180 млн. грн становили кошти власників банку» не містять ніякої інформації, яку можна було б розцінити як таку, що порочить ділову репутацію НБУ.

«Знищення банку - це ляпас усім киянам» - з огляду на характер мовно-стилістичних засобів, ужито в переносному значенні.

Далі автором статей викладено власну оцінку та міркування щодо перепективи діяльності фінустанови - «Очевидно, що в таких умовах жоден інвестор не буде ризикувати своїми коштами. Тим більше, що саме за такою схемою, дочекавшись приходу коштів від власників, вводилися тимчасові адміністрації в інші комерційні банки. Іншими словами, висуваючи вимоги до власників, керівництво НБУ неофіційно зробило все, щоб ці вимоги не були виконані». Вказані висловлювання не містять жодних фактичних даних ні про те, що це за «схема», ні які вимоги висував НБУ, ні які конкретні дії вчинено для невиконання таких вимог.

Подібний характер висловлювань вбачається й у решті тексту статей, зокрема «банк переживав непрості часи, але причини його загибелі не "в об'єктивній економічній площині"», «знищення "Хрещатика" - це не одиничний випадок. Це системна зачистка українського банківського ринку під російський капітал, з яким, як з'ясувалося в ході "офшорного скандалу", ОСОБА_5 пов'язана бізнес-інтересами». Підтримка з допомогою рефінансування "Промінвестбанку", яким володіє російський "Внешэкономбанк", дозвіл "Альфа Банку" на придбання "Укрсоцбанку" - все це ланки одного ланцюга. За час роботи ОСОБА_5, російські банки подвоїли свою частку на українському ринку і продовжують будувати амбітні плани. Таким чином, московський режим отримує все нові важелі впливу на українську економіку, які рано чи пізно будуть використані для досягнення політичних цілей. Поки США і інші союзники вводять санкції проти російського капіталу - керівництво НБУ не тільки не обмежує діяльність "росіян", наприклад, заборонивши їм роботу з фізособами, але і виділяє російським банкам фінансову підтримку» - це власні бачення і припущення автора статті, викладаючи які, він не розкриває змісту, який вкладає, зокрема, в поняття «об'єктивна економічна площина», «системна зачистка», «російський капітал», «бізнес-інтереси», «ланки одного ланцюга», «амбітні плани», «московський режим». З огляду на характер мовно-стилістичних засобів такі висловлювання є оціночними судженнями. Інформація про фінансову підтримку російським банкам не містить конкретних фактів, а має характер власних суджень, виходячи зі сприйняття автором економічної і політичної ситуації.

При цьому суд вважає такими, що не мають істотного значення для справи, доводи позивача про те, що Голова Національного банку України відчужила належну їй частину акцій ІСU у 2014 році, до того як очолити НБУ, оскільки у спірних статтях не йдеться про наявність у Голови НБУ на даний час зазначених акцій.

Представник позивача в судовому засіданні стверджувала, що викладена у статтях інформація є негативною у відношенні до НБУ, а тому відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається недостовірною. При цьому обов'язок доводити її достовірність покладається на особу, яка її поширила. Однак, всупереч зазначеним вимогам Закону, ОСОБА_2 жодними доказами не довів, що поширена ним інформація є достовірною.

Аналогічні підстави позову зазначено і в позовній заяві.

Слід зазначити, що частину третю статті 277 ЦК України виключено на підставі Закону № 1170-VII від 27 березня 2014 року. Більше того, стаття 277 ЦК України регламентує право фізичної особи на спростування недостовірної інформації як одного з особистих немайнових прав саме фізичної особи, а не юридичної особи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як зазначалося, поширена у спірних статтях інформація не містить фактичних даних, викладена у формі суджень автора, в яких він дає власну оцінку діяльності НБУ та висловлює власне бачення політичних та економічних проблем, в тому числі з огляду на характер використаних мовно-стилістичних засобів .

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Судом з'ясовано у представника позивача, чи скористався Національний Банк України зазначеним правом, та чи було розміщено на офіційному сайті його позицію щодо поширених відомостей, з приводу чого представником зазначено, що НБУ мав такий намір, однак про наявність інформації з цього приводу на офіційному сайті НБУ чи в інших джерелах станом на 24 жовтня 2016 року їй не відомо.

Стаття 10 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на свободу вираження поглядів як один з основоположних принципів демократичного суспільства.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 pоку).

Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантоване. Це право, як зазначалося, закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення від 29 травня 2005 року у справі «"Українська прес-група" проти України», рішення «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року.)

Твердження представника позивача про те, що поширена у спірних статтях інформація не є оціночними судженнями, не заслуговують на увагу, оскільки з характеру цієї інформації, якій судом надано детальну оцінку, встановлено, що висловлювання відповідача містять не фактичні дані, а його критику, власні бачення і припущення, та надану ним оцінку дій НБУ.

З приводу доводів позивача про поширення недостовірної інформації не тільки щодо діяльності Національного банку України, а і його голови ОСОБА_5, слід врахувати, що голова НБУ є публічною особою, а вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації публічних осіб має свої особливості.

У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Більше того, в межах розгляду даної цивільної справи предметом позову є захист ділової репутації юридичної особи - Національного банку України, а не ОСОБА_5 як фізичної особи.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, судом установлено, що поширена на сайті телеканалу TOB «ТРК «112-ТВ» 112.ua та на особистій сторінці ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook» інформація є оціночними судженнями, думками, переконаннями, критичною оцінкою діяльності, вираженням суб'єктивної думки і поглядів ОСОБА_2, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, відтак суд не вбачає в даному випадку порушення прав позивача, а тому вимоги про визнання недостовірною і такою, що порочить ділову репутацію позивача, поширеної відповідачами інформації, її видалення з мережі Інтернет та спростування суд вважає безпідставними.

Виходячи з наведеного, відповідно до ст.ст. 3, 19, 28, 32, 34 Конституції України, ст. 2, 5, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Гендісайд проти Сполученого Королівства», «Лінгенс проти Австрії», «"Українська прес-група" проти України», керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Національного банку до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», про захист ділової репутації юридичної особи - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено 28 квітня 2016 року.

Головуючий суддяН. М. Сташків