Справа № 2-1393/11
Провадження № 6/161/119/16
У Х В А Л А

02 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Педич Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку подання Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

08.02.2016 року Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-1393 виданий 08.08.11 р. Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 325 гривень від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.01.2011 року.

Проте, боржник рішення суду в добровільному порядку не виконав, ухиляється від його виконання, і станом на 01.01.2016 року має заборгованість в розмірі 19387 гривень 90 копійок.

Просить суд, тимчасово обмежити у виїзді громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, для повного і своєчасного виконання нею зобовязань згідно виконавчого документу.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про час та місце розгляду справи. Представник Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила подання задовольнити.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не зявились за наявними матеріалами справи.

Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Тобто, виходячи зі змісту п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» даною нормою закону передбачено можливість тимчасового обмеження судом у праві виїзду фізичної особи за поданням державного виконавця виключно у випадку ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та вїхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обовязки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Суд вважає, що вказаний у поданні спосіб забезпечення виконання зобовязання боржника порушує право ОСОБА_5 на свободу пересування, встановлену статтею 33 Конституції України, відповідно до якої, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Доказів про вчинення державним виконавцем у процесі здійснення ним виконавчого провадження будь-яких дій передбачених ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», до звернення в суд за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника, суду не надано.

Крім того, заявником не обгрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником своїх зобовязань у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк