Справа № 209/4182/15-ц
Провадження № 2-п/209/23/16
У Х В А Л А

10 травня 2016 року м. Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Багбая Є.Д.

при секретарі Кукса О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. На обґрунтовування заяви вказує, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 грудня 2015 року ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі45170,29 доларів США, що еквівалентно 994649,70 (девятсот девяносто чотири тисячі шістсот сорок дев'ять гривень сімдесят копійок), стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7459,87 гривень, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачені позивачем судовий збір у розмірі 7459,87 гривень. Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач не був присутній в судовому засіданні в звязку з тим, що не отримував судової повістки, також судом не перевірено наявність індивідуальної ліцензії для здійснення валютних операцій в тому числі кредитування, судом не зменшений розмір неустойки.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 про час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки /а.с. 35/. Таким чином посилання відповідача, на те, що останній не був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином не підтверджені відповідачем та спростовуються матеріалами справи. Щодо посилань відповідача, що судом не перевірено наявність індивідуальної ліцензії в позивача для здійснення валютних операцій в тому числі кредитування, суд повинен зазначити наступне.

несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Згідно ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

-ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

В матеріалах справи наявна банківська ліцензія банку на здійснення та надання банківських послуг, тому в даному випадку наявність у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Тому посилання відповідача в цій частині не є обґрунтованими та законними.

Стосовно посилань відповідача, що судом не зменшений розмір неустойки, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вищезнаведену норму закону, зменшення розміру неустойки можливо за умови не тільки якщо він значно перевищує розмір збитків а і за наявності інших обставин які мають істотне значення, відповідачем не надано жодних доказів чи посилань на наявність інших обставин які мають істотне значення.

Таким чином відповідачем не надано жодних доказів та не зазначено достатніх посилань на докази, які б вказували на те, що рішення могло би бути іншим при їх врахуванні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, відповідач не надав суду доказів, що свідчать про поважність причин його неявки в судове засідання, та не додав та не послався на жодні докази, які мали б істотне значення при розгляді справи.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що немає підстав для скасування заочного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Е.Д. Багбая