Номер провадження: 22-ц/785/3043/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та сплати неустойки за несплачені аліменти, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про (зміну) зменшення розміну аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 11.03.2014 року розірваний за рішенням суду. Від шлюбу у сторін є донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначеним судовим рішенням відповідача було зобов'язано сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1000 гривень щомісячно. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист.

Відповідач сплачував аліменти невчасно та не в повній мірі, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного Першим ВДВС в Суворовському районі міста ОСОБА_2, станом на 01.06.2015 року заборгованість складає 12397,42 гривень.

З початку 2015 року и по 01.06.2015 року відповідач сплатив лише 1500 гривень.

З моменту винесення рішення щодо зобов'язання відповідача сплачувати аліменти і по 01.06.2015 року, тобто за період з 11.03.2014 року по 01.06.2015 року виникла заборгованість по сплаті аліментів, тому розмір неустойки, яку відповідач має сплатити на користь ОСОБА_3 складає 39720 гривень.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість по аліментам в сумі 12397,42 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 39720,00 грн.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1000 грн. до 600 грн. щомісячно. Зазначив, що він не отримує за місцем роботи достатню заробітну плату, крім того на його утриманні перебуває мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є пенсіонером за віком.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 неустойку за несплачені аліменти в сумі 39720,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В позові ОСОБА_4 про (зміну) зменшення розміну аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 в частині нарахування пені в розмірі 39720,00 грн., та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, щодо зменшення розміру аліментів з 1000 грн до 600 грн. щомісячно.

Інші сторони судове рішення не оскаржували. В решті рішення суду не оскаржено.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином, при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону в частині стягнення з ОСОБА_4 неустойки за несплачені аліменти в розмірі 39720,00 грн. судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 неустойки за несплачені аліменти в розмірі 39720,00 грн. суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду виникла з вини ОСОБА_4, тому одержувач аліментів ОСОБА_3 має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2014 року по справі № 523/2199/14-ц шлюб між сторонами розірваний та з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 28.12.2020 року.

14.04.2014 року на підставі рішення суду ОСОБА_3 видано виконавчий лист, який був втрачений.

27.08.2014 року ОСОБА_3 було видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення суду замість втраченого оригіналу.

26.11.2014 року ТОВ «УКРАТЛАНТІК» отримало виконавчий лист щодо утримання із заробітної плати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

28.11.2014 року у звязку із звільненням ОСОБА_4 з роботи, ТОВ «УКРАТЛАНТІК» повернуло виконавчий лист № 523/2199/14-ц до Другого ВДВС Одеського міського управління юстиції. Підприємством було стягнуто з боржника: 30,00 грн. на проведення виконавчих дій; 1000,00 грн.- аліменти за листопад 2014 року; 1315,54 грн. часткове погашення боргу.

10.12.2014 року виконавчою службою Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку зі звільненням відповідача з роботи, документи передано до Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції.

05.02.2015 року виконавчою Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З розрахунку заборгованості по аліментам, складеного Першим ВДВС в Суворовському районі міста ОСОБА_2, заборгованість відповідача станом на 01.06.2015 року складає 12397 гривень 42 коп.

Згідно квитанції № 15 від 16.10.2015 року ОСОБА_4 сплатив на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментам в сумі 12526,39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Оскільки встановлено, матеріалами справи підтверджено відсутність вини платника аліментів ОСОБА_4 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 неустойки за несплачені аліменти в розмірі 39720,00 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, розрахунок, викладений у позовній заяві ОСОБА_3 щодо розміру неустойки за несплачені аліменти в розмірі 39720,00 грн., не відповідає вимогам встановленим ч. 1 ст. 196 СК України. (постанова Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13)

Одночасно висновки суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову про (зміну) зменшення розміну аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду на підставі ч. 2 ст. 196 СК України, відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки за несплачені аліменти в розмірі 39720,00 грн. на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволені цих вимог позову. В інший частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки за несплачені аліменти в розмірі 39720,00 грн. скасувати та в цієї частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_8

ОСОБА_2