АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1317/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

з участю представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и л а :

18 травня 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 квітня 2015 року квартира №22, яка належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазнала залиття.

Відповідно до акту комісії Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку від 20 квітня 2015 року, причиною затоплення було витікання води через систему холодного водопостачання в квартирі відповідача.

Позивач вказує, що згідно вказаного акту йому було завдано майнову шкоду, так як кухонна меблева стінка від води місцями пошкодилася, а на гіпсокартонних елементах стін та стелі кухні, ванної та коридору з'явилися мокрі жовті плями.

Крім того, неправомірними діями ОСОБА_6 позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Тому просить суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь на відшкодування завданої матеріальної шкоди - 13350,55 грн., моральної шкоди - 10000 грн. та понесені судові витрати і витрати на правову допомогу.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суму коштів завданої шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири в розмірі 2982 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду незаконним і необґрунтованим, так як висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачкою в судовому засіданні частково доведено ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень і які мають значення для ухвалення такого рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 14 лютого 2009 року ОСОБА_8 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Відповідно до договору дарування частини квартири від 05 жовтня 2010 року та свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 жовтня 1998 року органом приватизації житла при міській раді м. Тальне, ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1, яка розташована над квартирою позивачки (а.с.91-92,93-94).

З акту про залиття квартири від 20 квітня 2015 року, складеного комісією ОСББ АДРЕСА_1, вбачається, що затоплення квартири № 22 виникло внаслідок витікання води через систему холодного водопостачання (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення по справі, районний суд в своєму рішенні послався на вказаний акт та дослідив його, як один із основних доказів щодо встановлення вини ОСОБА_6 у залитті квартири позивачки.

Так, відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт про залиття. Додатком 4 до Правил встановлено форму згаданого акта.

Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою.

Крім того, акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім'я, по батькові) підписувати складений акт відмовились з таких-то причин).

В акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. У разі, якщо присутні не усі члени комісії, або якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.

Як вбачається з наданого позивачкою комісійного акту про залиття квартири від 20 квітня 2015 року, в складі: голови ОСББ АДРЕСА_1 - Миринченка В.К., представників будинкового комітету - Соколовської Ж.В. та Миринченко Ю.І., він складений з порушенням вимог, встановлених для складання вказаних актів, оскільки в ньому не зазначено, чи була присутня під час огляду місця залиття власники квартири №22 ОСОБА_8, підпис якої на акті є, а також власник квартири № 26 ОСОБА_6, підпис якого на акті відсутня. Відсутність в акті підпису відповідача ОСОБА_6 та не зазначення причини відсутності даного підпису, не дає можливість суду вважати даний доказ як обґрунтований. Іншого належно оформленого акту сторонами до суду не надано.

Крім того, чинним законодавством передбачено, що в разі, якщо акт затоплення належно оформлений, необхідно з'ясувати суму завданої шкоди. Треба звернутися до оцінювача, що має кваліфіковане свідоцтво і саме його висновок є належним та об'єктивним підтвердженням події та збитків, яких вона спричинила. Окрім нього, варто задіяти спеціалістів вузького профілю: менеджерів з продажу будматеріалів, працівників будівничих бригад та інших експертів. Вартість втраченого чи пошкодженого майна може бути встановлена за допомогою чеків, квитанцій, прайсів. Якщо ремонт відбувався за договором підряду - сам договір, кошторис та акти прийому-передачі також можуть встановити вартість завданої шкоди точніше.

В матеріалах справи мається лише локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, за яким вартість відновлювального ремонту затопленої квартири становить 2 982 грн.

Даний кошторис також був взятий до уваги судом першої інстанції, як належний доказ, наданий позивачкою в підтвердження її позовних вимог. Саме вказану суму стягнув суд з відповідача. Проте, колегія суддів вважає, що хоча вказаний кошторис і скріплений печаткою ТОВ «Райсількомунгосп», однак він не містить дати його складання та в ньому не зазначено посади та кваліфікацію осіб, що його складали, а відтак, він також не є належним доказом, за яким можливо визначити чи кваліфіковані працівники його складали і яка вартість завданої шкоди. Крім того, в даному кошторисі відсутній запис, що він складений на відновлювальні роботи з ремонту квартири № 22, яка належить позивачці ОСОБА_8

Інших документів, які підтверджували б вартість завданих збитків, позивачкою до суду не надано.

Крім того, для встановлення завданих збитків повинна бути проведена експертиза для оцінювання нанесеної залиттям квартири шкоди. Висновок експертизи в матеріалах справи також відсутній.

В пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як на доказ залиття квартири позивачка також посилається на фотокартки, але вони не дають змогу встановити причинно-наслідковий зв'язок затоплення квартири позивачки з вини відповідача, оскільки з даних фотокарток вбачається, що таке затоплення з вірогідною можливістю могло статися і з інших причин (а.с. 22-44).

Наявні фотокартки та відсутність в матеріалах справи доказів того, що перевірялися всі можливі варіанти встановлення винних осіб в тому числі і сусідів, що проживають поверхами вище відповідача, не дають можливості впевнено стверджувати, що саме ОСОБА_6 являється винною особою у заподіянні шкоди.

Саме на зазначені обставини та порушення вказує відповідач у своєму запереченні на позов та в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В частині 1 даної статті визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, відповідно до норм ЦК України, якщо сторона вважає себе потерпілою та виявила бажання стягнути збитки, вона має довести їх наявність та розмір. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони, як вже зазначалося вище. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібний повний склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв'язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає.

Виходячи з вимог позивачки та після дослідження матеріалів справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачкою ОСОБА_8 доведено факт наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та виникненням у неї збитків.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проте, як зазначено вище, позивачкою ОСОБА_8 не надано суду доказів того, що саме з вини відповідача в результаті залиття квартири в неї були такі переживання чи були порушені нормальні життєві стосунки, як не надано доказів на підтвердження причинного зв'язку між погіршенням стану свого здоров'я та протиправними діями відповідача.

Аналізуючи наведені вище факти і обставини, колегія суддів приходить до висновку про незаконність оскаржуваного рішення, оскільки в силу ст. 60 ЦПК України, позивачкою ОСОБА_8, ні в суд першої інстанції, ні в апеляційний суд не надано переконливих доказів в підтвердження її вимог.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та містять в собі підстави, визначені ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, неправильно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті та дав їм неналежну правову оцінку, неправильно визначивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :