РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10308/15-ц

пр. № 2/759/2686/16

04 жовтня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року представник публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у розмірі 481 893,79 грн.

У вересні 2015 року представник публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» подав до суду заяву про збільшення позовних вимог згідно якої просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість в розмірі за кредитним договором у розмірі 593 527,23 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі та їх представники у судовому засіданні проти позову заперечували.

У ході розгляду даної справи ОСОБА_2, заперечуючи обґрунтованість заявлених до нього позовних вимог, подав зустрічну позовну заяву про визнання припиненим договору поруки; даний позов мотивував тим, що у договорі поруки не встановлено строку його дії, а відтак з огляду на те, що банк не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, зобов'язання поручителя вважається припиненим.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та задоволення зустрічного, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 16.03.2011 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11Ф-05, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти на суму 405 000,00 грн. із процентною ставкою у розмірі 15 % річних, на строк до 17.03.2031року.

Також, у забезпечення повернення наданих коштів та виконання умов кредитної угоди між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 16.03.2011 року № 11Ф-5/1, згідно з яким останній поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Однак позичальником умови договору кредиту належним чином не виконувались.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх грошових зобов'язань, визначених укладеним із банком кредитним договором, кредитор звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості, яка за доданим до позовної заяви розрахунком складається із 383 524,87 грн. боргу за кредитом, 19 657,56 грн. несплачених відсотків за користування кредитом, 58 001,57 грн. неустойки по тілу кредиту, 4 338,19 грн. неустойки по відсоткам, 113 550,97 грн. індексації простроченої заборгованості по тілу кредиту, 8 220,09 грн. індексації простроченої заборгованості по відсоткам, 3% річних від простроченої заборгованості по тілу у розмірі 5 800,16 грн. і 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 433,82 грн.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Наявним у матеріалах справи розширеним розрахунком заборгованості підтверджується факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором, яка складається із 383 524,87 грн. боргу за кредитом, 19 657,56 грн. несплачених відсотків за користування кредитом, 58 001,57 грн. неустойки по тілу кредиту, 4 338,19 грн. неустойки по відсоткам, 113 550,97 грн. інфляційної індексації простроченої заборгованості по тілу кредиту та 8 220,09 грн. інфляційної індексації простроченої заборгованості по відсоткам.

Що стосується стягнення з відповідачів 3 % річних від суми простроченого боргу у розмірі 5 800,16 грн. і 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом у розмірі 433,82 грн., суд виходить із такого.

Так, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Водночас сторонами на підставі статей 1048 і 1054 ЦК України у договорі кредиту уже було встановлено плату за користування кредитними коштами на рівні 15,00%.

Таким чином стягнення з позичальника встановлених договором кредиту відсотків за користування кредитом унеможливлює стягнення з нього ще й трьох відсотків річних, оскільки обидва види вказаних нарахувань за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами і заборона їх одночасного застосування прямо вказана частиною 2 статті 625 ЦК України.

Що стосується зустрічного позову, суд виходить із такого.

За змістом пунктів 1.1. і 2.3.4. Кредитного договору позичальник зобов'язався погашати чергову частину кредиту і відсотки за його користування до 10 числа кожного місяця.

Наданий банком розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором свідчить про те, що ОСОБА_1 із серпня 2014 року систематично належним чином не виконував своїх зобов'язань зі сплати кредиту і відсотків за його користування.

Пункт 3.1.3. кредитного договору закріплює право Банку вимагати повернення Кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, у тому числі, у разі затримання позичальником сплати частини Кредиту та/або процентів понад два календарних місяців.

У зв`язку з цим Банк 7 жовтня 2014 року звернувся до ОСОБА_1 з претензією про погашення простроченої заборгованості і надав йому строк в 30 ( тридцять) календарних днів.(а.с. 41).

Відтак у 2014 році у Банку виникло право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором.

Із позовом про солідарне стягнення згаданого боргу із позичальника і поручителя Банк звернувся лише у червні 2015 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зміст частини четвертої статті 559 ЦК України свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Такий же висновок викладено і в Постановах Верховного Суду України (постанови від 18 липня 2012 р. N 6-78цс12, від 21 травня 2012 р. N 6-48цс11, від 23 травня 2012 р. N 6-33цс12).

Відтак, враховуючи те, що позичальник, ОСОБА_1, припинив належним чином виконувати поточні грошові кредитні зобов'язання з серпня 2014 року, то звертаючись до суду у червні 2015 року із даним позовом до поручителя, ОСОБА_2, Банк пропустив визначений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя.

Викладене свідчить про наявність достатніх правових підстав для визнання договору поруки № 11 Ф-5/1 від 16.03.2011 року припиненим (визнання поруки припиненою). Відтак у задоволенні первісного позову у частині вимог до ОСОБА_2 у даній справі слід відмовити, а вимоги зустрічного позову - задовольнити.

Керуючись ст.ст. 512, 519, 525-526, 530, 553, 554, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 81, 88, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за Кредитним договором № 11Ф-05 від 16.03.2011 року у сумі 587 293,25 (п'ятсот вісімдесят сім тисяч двісті дев'яносто три) гривні 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України 3 654,00 грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки № 11Ф-5/1 від 16.03.2011 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: