Справа №461/3954/15-ц>
Р І Ш Е Н Н Я

І менем України

24 травня 2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченко В.Є,

при секретарі - Домашовець М.Ф.

з участю:

представниці позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи, яка не

заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ЛКП «Княже місто», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Вказаний будинок перебуває у віданні Львівської міської ради та на обслуговуванні ЛКП «Центральне». Відповідачами було самовільно ліквідований віконний отвір та встановлено дверний отвір на кухні загального користування.

Адміністративною комісією Галицької райадміністрації ЛМР 22 січня 2015 року була винесена постанова № 13 про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_5 за ст. 92 КУпАП з приводу самовільного перепланування житлового будинку (пам'ятки культурної спадщини; охоронний № 982 згідно з рішенням Львівського облвиконкому № 393 від 22.11.1988 року). Розпорядженням в.о. голови районної адміністрації № 43 від 12 лютого 2015 року ОСОБА_5 зобов'язано демонтувати самовільно обладнаний дверний отвір та відновлення віконного отвору. Оскільки відповідачі на попередження та розпорядження позивача не реагують, Галицька районна адміністрація ЛМР просить суд зобов'язати відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані двері та відновити вікно в кухні зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. крім того, зазначила, що відповідачами було порушено норми ст. 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та норми Житлового кодексу УРСР.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні проти позову заперечили.

Представник третьої особи управління охорони історичного середовища ЛМР в судовому засіданні пояснив, що будинок АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури та входить до історичного ареалу м. Львова. Вирішення позовних вимог Галицької райадміністрації ЛМР залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи ЛКП «Княже місто» до суду не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ЛКП «Княже місто» № 556 від 04.03.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.4). Перевіркою ЛКП «Княже Місто» 03.10.2014 року встановлено та зафіксовано в акті-попередженні самовільне встановлення дверного отвору на місці віконного в кухні спільного користування (а.с.6).

Постановою адміністративної комісії Галицької райадміністрації Львівської міськради № 13 від 22.01.2015 року відповідача ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 92 КУпАП (порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини), та провадження по справі закрите у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.7). У постанові зазначено, що буд. АДРЕСА_1 є пам'яткою культурної спадщини; охоронний № 982 згідно з рішенням Львівського облвиконкому № 393 від 22.11.1988 року.

12.02.2015 року ГРА ЛМР було винесене розпорядження № 43 про зобов'язання відповідачів демонтувати самовільно влаштовані двері (а.с.10).

Згідно з нормами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 152 ЖК УРСР, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Однак, з викопіювання з технічного плану будинку АДРЕСА_1 вбачається, що дверний проріз замість віконного встановлений на зовнішній стіні будівлі, яка є несучою конструкцією.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Згідно п. 1.4.3. Правил, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відтак, переобладнання віконного прорізу в дверний було здійснене відповідачем ОСОБА_5 без отримання відповідного дозволу органу місцевого самоврядування.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2994 від 12.02.2016 року вказано, що видимих ознак пошкодження конструктивних елементів кухні на балконі загального користування другого поверху в квартирі АДРЕСА_1, які могли б виникнути внаслідок демонтажу вікна та монтажу балконного блоку, не виявлено.

В той же час, такий висновок експерта не є доказом переобладнання без втручання в несучі конструкції будівлі, оскільки містить лише вказівку на відсутність їх видимих порушень.

Крім того, суд бере до уваги, особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Окрім того, ч. 1 ст. 22 Закону пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Також використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Частиною 1 ст. 26 Закону встановлено, що консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Закону юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову Галицької райадміністрації та його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. у рівних частинах - по 121,80 грн., а витрати у сумі 1476,00 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи покладаються на позивачів та розподілу не підлягають

Керуючись ст.ст. 209-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ЛКП «Княже місто», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобов'язання до вчинення дій - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані двері та відновити вікно в кухні (в поверховому плані під літ. 4-6, пл. 12,6 кв. м) зі сторони дворового фасаду в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради судовий збір в розмірі 243,60 гривень, в рівних частках, тобто по 121,80 грн. з кожного.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Радченко В.Є.