АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4454/16 Справа № 188/1315/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бурда П. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути солідарно із відповідачів заборгованість у розмірі 92768,86 грн. за кредитним договором № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року та стягнути солідарно судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що за вказаним кредитним договором відповідач 1 отримав від банку кредит у сумі 44380,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,08 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 25.06.2012 року, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору, між позивачем та відповідачем 2 укладено договір поруки № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року.

Позивач стверджує, що вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що були пред'явлені ним до відповідачів, виконані належним чином не були. Позивач, посилаючись на ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість, яка виникла станом на 12.06.2015 року в розмірі 92768, 86 грн. та судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на положенняст. 251, 256, 257, 261, 264, ч.4 ст.267, ст.559, 1054 ЦК України.

Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 44380 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 16,08 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 25.06.2012 року. Кредит було надано позивачем відповідачу на придбання автомобіля ВАЗ 21107 (а.с. 13-15).

З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року (а.с. 16).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки, заборгованість станом на 25.10.2010 року склала 55770,78 грн.

Позивач звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року стягнуто із позичальника на користь позивача заборгованість за кредитним договором № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року в розмірі 55770 грн.78 коп. (а.с. 4,54), тому позивач зазначав, що в новому розрахунку заборгованості станом на 12.06.2015 року вже врахована сума, яка стягнута за цим рішенням. Позивачем не надано суду доказів про виконання вказаного рішення.

За розрахунком, доданим позивачем до позову, станом на 12.06.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 148539,64 грн., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 37337,10 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 45227,09 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 1648,92 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 64326,53 грн. Від цієї суми заборгованості позивачем віднімається сума, яка стягнута рішенням суду 55770,78 грн. і різниця становить 92768,86 грн. (а.с. 5-7).

Судом встановлено, що згідно п. 7.1 кредитного договору строк дії договору становить із 25.06.2007 року по 25.06.2012 року. Договір поруки згідно п. 16 договору поруки діє з 25.06.2007 року по 25.06.2012 року.

Відповідачі заявили про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, зазначивши у своїх письмових заявах, що відповідно до умов кредитного договору та договору поруки строк виконання ними зобов'язання перед позивачем закінчився 25.06.2012 року, відповідно строк позовної давності закінчився 26.06.2015 року.

Суд посилався на положення ЦК України, які регулюють поняття строків, позовної давності та порядок їх застосування, та зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які б мали інформацію, що із відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі.

А тому суд у задоволенні позовних вимог відмовив.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності; оскільки зобов'язання не виконане, а тому правовідносини сторін тривають.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтями 253,254 ЦК України визначено початок перебігу строку та закінчення строку, а ч.1 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності.

Позивач не заперечував, що строк дії укладеного договору був визначений до конкретної дати - 25 червня 2012 року. В наступному умови договору від 25 червня 2007 року сторонами не змінювалися.

Ніяких достовірних та належних доказів про те, що відповідач продовжував виконання договору і після 25 червня 2012 року, позивач не надав до суду першої інстанції. Із наданих розрахунків слідує, що останні платежі відповідач здійснив у 2009 році, а у березні 2010 року у нього був вилучений автомобіль, на придбання якого надавались кредитні кошти, і у травні 2010 року цей автомобіль був проданий. Ці обставини встановлені і рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року.

Але банк звернувся до суду із позовом лише 30 вересня 2015 року, тобто, після спливу позовної давності. Клопотань про поновлення строків звернення до суду банк не заявляв, доказів щодо поважності причин пропущення позовної давності не надав.

Посилання позивача на положення ч.4 ст.631 ЦК України не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч.4 ст.267 ЦК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: