ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/255/16-ц
"23" травня 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя,-
Обставини справи:
23.03.2016 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), про поділ спільної сумісної власності подружжя, а саме визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, розташоване за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Кутузова, 48-А, яке складається з: А-1 житловий будинок, загальною площею 58,7 кв.м. житловою площею - 34,2 кв.м., рік побудови - 1993; а-1 сіни - загальною площею 6,5 кв. м.; Б-1 літня кухня - загальною площею 76,0 кв.м.; В-1 сарай - загальною площею 8,4 кв.м.; Г-1 - сарай - загальною площею - 14,3 кв.м., п/д підвал - площа 5,2 кв.м.; Д-1 душ - площа 3,2 кв.м.; та визнати за Позивачкою право власності на 1/2 частину цього домоволодіння.
Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач не з'явився, про причину своєї неявки не повідомив.
З огляду на належне повідомлення Відповідача, справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, у справі може бути призначена експертиза (ст. 143 ЦПК України).
Позивач, яка уклала шлюб з Відповідачем у 1981 році, просила задовольнити позов, посилаючись на положення Сімейного кодексу України. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Згідно із ч. 1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічно ці правовідносини врегульовані Сімейним кодексом України.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; за згодою одного з подружжя, йому може бути присуджено грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок.
Згідно копії свідоцтва про одруження серія ІІ-КИ № 314694 від 28.02.1981 Позивач та Відповідач зареєстрували шлюб.
В межах заявлених вимог, судом встановлено, що за час шлюбу сторонами придбано будинок №48-А (А-1 житловий будинок, загальною площею 58,7 кв.м. житловою площею - 34,2 кв.м., рік побудови - 1993; а-1 сіни - загальною площею 6,5 кв. м.; Б-1 літня кухня - загальною площею 76,0 кв.м.; В-1 сарай - загальною площею 8,4 кв.м.; Г-1 - сарай - загальною площею - 14,3 кв.м., п/д підвал - площа 5,2 кв.м.; Д-1 душ - площа 3,2 кв.м.) розташований за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Кутузова, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12.10.1993, а також довідкою Обласного комунального підприємства "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації від 18.03.2016 №334.
Згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, інших власників на спірний житловий будинок не має.
Таким чином спірний будинок, право власності на який зареєстровано 12.10.1993 є спільним сумісним майном Позивача та Відповідача. Доказів в спростування цих доводів Позивача, в порушення статей 10 та 60 ЦПК України Відповідачем не надано.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, та визнати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя; та визнати за Позивачкою право власності на ? частини цього будинку.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218, 226-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домоволодіння, розташоване за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Кутузова, 48-А.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 650 (тисяча шістсот п'ятдесят) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3