Справа № 2/0306/1127/11
Провадження № 4-с/159/16/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» на дії заступника начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, що полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.10.16 р., заінтересована особа ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

21.11.16 р. заявник звернувся до суду із вказаною вище скаргою, обґрунтованою тим, що Ковельським міськрайсудом Волинської області було видано виконавчий лист на виконання рішення у справі № 2/0306/1 127/2011 від 09.09.11 р. про стягнення з ОСОБА_3 на його користь заборгованості в розмірі 25 081, 80 доларів США і 28 445 грн., що був поданий до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі В ДВС) для примусового виконання. За виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 504 730 74 і 28.09.16 р. було проведено опис і арешт нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, належної боржнику, про що було складено відповідний акт. Після цього держвиконавцем 13.10.16 р. було винесено оскаржувану постанову з врахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Таку постанову ним було отримано 07.11.16 р.. Покликаючись на ч. ч. 1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що із зазначеними вище оскаржуваними ним діями держвиконавця не погоджується, так як останній повинен діяти відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Покликаючись на п. 1 ч. 1 ст. Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначає, що ним 01.12.15 р. отримано Інформаційну довідку з Дерожреєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держреєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, за якою боржнику належить на праві спільної сумісної власності АДРЕСА_2 у м Ковелі Волинської області, тобто інше нерухоме майно. Вважає, що держвиконавцем не було здійснено всіх заходів щодо пошуку та виявлення майна боржника: було невірно визначено, що квартира, що є предметом іпотеки, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У боржника є і інше нерухоме майно. Покликаючись на ст. 383, ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК України, просить визнати неправомірною і скасувати оскаржувану постанову, зобов»язати державного виконавця Веремчук Л.С в рахунок погашення боргу звернути стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за вказаним вище виконавчим документом у межах одного й того ж виконавчого провадження.

Представник заявника у судове засідання не зявився, хоча заявник належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

Особа, дії якої оскаржено, представник В ДВС в судове засідання не зявились, хоча, кожен зокрема, належно оповіщені. Попередньо представником В ДВС подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Одночасно представником В ДВС подано до суду заяву, зі змісту якої слідує, що оскаржувана постанова скасована 30.11.16 р. начальником В ДВС, тому просить скаргу залишити без задоволення.

Заінтересована особа в судове засідання також не зявилась, хоча належно оповіщена, про причини неявки суду не повідомила.

Неявка вищезазначених осіб, на думку суду, не є перешкодою для вирішення розглядуваного питання по суті судом в порядку, визначеному ст. 386 ЦПК України, уїх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи та цивільної справи № 2/0306/1 127/11 за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вважає, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За змістом ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що у провадженні В ДВС перебувало виконавче провадження серії ВП № 504 730 74 по виконанню виконавчого листа, виданого 02.12.11 р. у справі Ковельського міськрайсуду Волинської області № 2/0306/1 127/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь заявника як стягувача заборгованості в розмірі 25 081, 80 доларів США і 28 445 грн.. Наведене стверджується копією оскаржуваної постанови.

Як стверджується копією оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 як заступником начальника В ДВС, 13.10.16 р. було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, з врахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Копія оскаржуваної постанови була отримана заявником 07.11.16 р., що стверджується копією супровідного листа В ДВС від 13.10.16 р., адресованого заявникові.

Однак, як слідує з копії постанови про скасування процесуального документа від 30.11.16 р., начальником В ДВС було скасовано оскаржувану постанову і зобов»язано заступника начальника В ДВС ОСОБА_4 винести постанову про відновлення виконавчого провадження.

Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду скарги оскаржувана постанова скасована та начальником В ДВС у порядку, визначеному ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» заходів до відновлення виконавчого провадження, тим самим поновлено права заявника як стягувача і на даний час у суду немає підстав для скасування оскаржуваної постанови як неправомірної, вжиття аходіва до відновлення порушеного права заявника, так як вона вже скасована як така.

Крім цього, заявник просить суд зобов»язати держвиконавця ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу боржника перед ним як кредитором звернути стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах цього ж виконавчого провадження.

Однак, така вимога заявника, на думку суду, задоволенню також не підлягає, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.09.11 р. (заочним) повністю задоволено позов позивача у вищезазначеній цивільній справ та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» суму боргу за кредитним договором (а. с. 3 9, 61, 62).

Виданий Ковельським міськрайсудом Волинської області 02.12.11 р. виконавчий лист, безсумнівно, містить такий же зміст рішення суду, тобто, його при його виконанні держвиконавчем мають враховуватись:

-положення Гл. 4. «Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 р. в її редакції, чинній як за станом на дату видачі судом виконавчого листа, так і до дати втрати цим Законом чинності (частково), що передбачали, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у т. ч. кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах; у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення;

-положення Розд. VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону

України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 р., що передбачають, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у т. ч. на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Тобто, стягнення на нерухоме майно при виконанні виконавчого листа такого змісту звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

При введенні спеціальною нормою закону мораторію на примусову реалізацію певного майна виконавче провадження підлягає зупиненню.

Відтак, вимога заявника про звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суперечить як суті самого судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, так і суті виконавчих дій про стягнення коштів, як це викладено у виконавчому листі, сама по собі є підміною суті судового рішення та суперечить положенням чинного законодавства.

Відтак суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 383 - 389 ЦПК України, Розд. VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 р., суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ковельський міськрайсуд Волинської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:ОСОБА_5