№ 556/2811/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2016 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі: головуючої судді- Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача- Полунець С.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, в режимі відеоконференції, справу за позовом ОСОБА_3 В»ячеславівни до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) по аліментах. Позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Рівненського міського суду від 02.07.2007 року відповідач зобов»язаний сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно починаючи з 10 травня 2007 року до досягнення дитиною повноліття. Проте ОСОБА_4 ухиляється від сплати аліментів, у звязку з чим утворилась заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 01.12.2014 року становить 22750 грн. відповідно розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 10.05.2007 року по 01.12.2014 року становить 309802,50 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з тих же підстав, збільшив розмір позовних вимог. Просив стягнути з відповідача 392290 грн. неустойки по аліментах, враховуючи довідку проведення індексації аліментів призначених судом у твердій грошовій сумі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник позов не визнали і суду пояснили, що ОСОБА_4 знав що за рішенням суду зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дочки. Аліменти перераховував через відділення пошти, однак збереглися не всі квитанції. А тому вважає, що заборгованість утворилася не з його вини. Крім того, позивачем не вірно зроблено розрахунок пені, без врахування правових позицій Верховнорго Суду України, викладених у постановах від 01.07.2015 року у справі №6-94 цс15 та від 25.11.2015 року у справі №6-2022 цс15.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям; у шлюбі перебували з 04.08.2006 року, який рішенням Рівненського міського суду від 02.07.2007 року розірвано. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням Рівненського міського суду від 02.07.2007 року відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 250 грн., щомісячно, починаючи з 10 травня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Між тим, ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми ненесплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов»язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов»язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань.

Аналогічна правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року (справа №6-2022цс15)

Згідно ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вище наведе, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Враховуючи той факт, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду на користь позивачки на утримання дочки, чого й сам не заперечує, він повинен був сплачувати аліменти від дня набрання зазначеним рішенням законної сили.

Однак своїх обовязків ОСОБА_4 належним чином не виконував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 01.12.2014 року складала 22750 грн., про що свідчить довідка-розрахунок, видана 03.12.2014 року за №4487 ВДВС Володимирецького РУЮ Рівненської області.

Будь-яких доказів сплати аліментів у період з 10.05.2007 року по 01.12.2014 року відповідачем не надано. Даний факт ствердила і представник третьої особи державний виконавець ВДВС Володимирецького РУЮ Рівненської області.

Що стосується квитанцій (касових чеків), наданих відповідачем як доказ сплати аліментів, суд констатує слідуюче:

Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.. 58 ЦПК України)

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. (ст.. 59 ЦПК України)

Як вбачається з висновку судово-технічної експертизи документів №675/676 від 17.06.2015 року, з наданих відповідачем на експертизу квитанції (касових чеків) не вбачається, що це саме перекази на сплату аліментів. В деяких касових чеках неможливо встановити зміст друкованого тексту; дату поштового переказу; від кого переказ.

Виходячи з вище викладеного, дані квитанції є не належним доказом.

За змістом ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно доводи відповідача про те, що заборгованість виникла не з його вини та що він сплачував аліменти не заслуговують на увагу, оскільтки всупереч вимогам ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України, він не надав суду належних та допустимих доказів на підставердження зазначених обставин.

З урахуванням правої природи пені, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Не погоджуючись із розрахунком неустойки по сплаті заборгованості по аліментах починаючи з 10.05.2007 року по 01.12.2014 року, який подала позивач, суд відповідно до Постанов Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-94 цс 15 і 25.11.2015 року у справі №6-2022 цс 15 проводить свій розрахунок за наступною формулою: сума заборгованості за аліментами за один місяць помножена на 1%, помножена на кількість днів у місяці, а саме:

За червень 2007 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2007 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2007 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2007 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2007 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2007 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2007 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2008 року 250 грн.х1%х29 дн.=72,5 грн.

За березень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2008 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2008 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2008 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2008 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2008 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2009 року 250 грн.х1%х28 дн.=70,0 грн.

За березень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2009 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2009 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2009 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2009 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2009 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2010 року 250 грн.х1%х28 дн.=70,0 грн.

За березень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2010 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2010 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2010 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2010 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2010 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2011 року 250 грн.х1%х28 дн.=70,0 грн.

За березень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2011 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2011 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2011 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2011 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2011 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2012 року 250 грн.х1%х28 дн.=70,0 грн.

За березень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2012 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2012 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2012 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2012 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2012 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2013 року 250 грн.х1%х28 дн.=70,0 грн.

За березень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2013 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2013 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2013 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2013 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За грудень 2013 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За січень 2014 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За лютий 2014 року 250 грн.х1%х28 дн.=70,0 грн.

За березень 2014 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За квітень 2014 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За травень 2014 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За червень 2014 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За липень 2014 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За серпень 2014 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За вересень 2014 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

За жовтень 2014 року 250 грн.х1%х31 дн.=77,5 грн.

За листопад 2014 року 250 грн.х1%х30 дн.=75,0 грн.

Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину становить 6850 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 56-60, 62, 212, 223, 367 ЦПК України, ст.ст.180- 181, 191, 196 СК України, Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 року (справа №6-94 цс15), Постановою Верховного Суду України від 25.11.2015 року (справа №6-2022 цс15), суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 В»ячеславівни задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_6 В»ячеславівни - 6850 (шість тисяч вісімсот пятдесят) грн.. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 685 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :

ОСОБА_7