РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Верніка В.М.,

із участю : - секретаря Українця П.І.,

- позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, із участю третьої особи - Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.07.2016 року звернувся до суду з цим позовом, вказавши, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 487,20 грн. Провадження за даним зобов'язанням постановою Броварського міськрайонного відділу ДВС відкрито три місяці тому. Будь-яких грошей з боку відповідачів він не отримав. Просив стягнути на його користь з боржника ОСОБА_2 та з Броварського міськрайонного відділу ДВС по 500 грн. моральної шкоди окремо з кожного відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав. Пояснив, що згідно виданого Жмеринським міськрайонним судом виконавчого листа з боржника ОСОБА_2 на його користь стягнуто кошти в розмірі 487,20 грн. Цей виконавчий лист Броварським міськрайонним відділом ДВС згідно заперечень останнього отримано 27.04.2016 року. Зауважив, що супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження щодо вказаного виконавчого листа датовано 27.04.2016 року, проте, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 29.04.2016 року. Броварським міськрайонним відділом ДВС до теперішнього часу не перераховано позивачу поштовим переказом належні до отримання ним кошти згідно вказаного виконавчого листа. Вважає, що боржником ОСОБА_2 проігноровано вимогу державного виконавця за змістом постанови про відкриття виконавчого провадження щодо самостійного виконання нею виконавчого документу у семиденний строк з моменту винесення постанови. Посилаючись на особисте ускладнене проживання на залишок отримуваної ним пенсії за вирахуванням аліментів в розмірі 438 грн., просив стягнути з кожного із відповідачів спричинену їх бездіяльністю моральну шкоду в розмірі по 500 грн. Також просив не стягувати з нього судовий збір.

Відповідачі представник відповідача Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби - Шкред І.Ю. за їх належним викликом в судове засідання не з'явились, попередньо подавши заперечення пред'явлених до них позовних вимог, повністю не визнаючи позову, а також просили розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 вказала, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки належні йому за судовим рішенням кошти перераховано 01.07.2016 року до часу пред'явлення даного позову.

Представник відповідача Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби - Шкред І.Ю. вказала, що за отриманим 27.04.2016 року з відділу ДВС Жмеринського міськрайонного управління юстиції виконавчим листом №130/2993/15-ц від 08.02.2016 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 487,20 грн. Державним виконавцем 27.04.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50985990, копію якої було направлено сторонам. 17.05.5016 року державним виконавцем винесено постанову про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, яку направлено для виконання головному бухгалтеру ТОВ "Фінест" за місцем роботи боржника із зазначенням депозитного рахунку відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції. 02.07.2016 року на цей депозитний рахунок надійшли стягнуті з боржника ОСОБА_2 кошти в сумі 487,20 грн. За відсутності відомостей в матеріалах виконавчого провадження про банківський рахунок стягувача ОСОБА_1 останньому 04.07.2016 року та повторно 08.08.2016 року державним виконавцем направлялись письмові вимоги із зобов'язанням у п'ятиденний термін з дня їх отримання надати банківські реквізити для перерахування стягнутих з боржника коштів. Внаслідок умисного невиконання стягувачем вказаних вимог державного виконавця кошти знаходяться на депозитному рахунку відділу. Отримане 08.09.2016 року звернення ОСОБА_1 за незазначення імені та по батькові заявника, адреси місця проживання і дати написання заяви, що суперечить Закону України "Про звернення громадян" вважає анонімним. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши заперечення відповідачів, дослідивши представлені докази, суд дійшов наступного.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.57,58,60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1,3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч.2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно положень ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до вимог п.1, п.п.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; Казначейство України відповідно до покладених завдань серед іншого здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно роз'яснень за змістом п. 3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, також відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, з пояснень позивача та за змістом заперечень відповідачів встановлено, що згідно виконавчого листа, виданого Жмеринським міськрайонним судом 08.02.2016 року згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 20.01.2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 487,20 грн., що додатково підтверджується копією вказаного виконавчого листа (а.с.33).

Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 через невиконання нею вимог пункту 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2016 року (а.с.35) щодо самостійного виконання виконавчого документу у семиденний строк, оскільки це є пропозицею для добровільного виконання, а не зобов'язальною вимогою державного виконавця, що вбачається із наступного пункту 3 вказаної постанови та визначається відповідними положеннями ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", норми якої визначають підстави початку примусового виконання рішення за минуванням вказаного строку. Характер зобов'язання, що покладено судовим рішенням на боржника ОСОБА_2, за змістом виконавчого листа є загальним, так як не належить до переліку виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, згідно положень глави 7 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому судом враховуються обставини формально добровільного виконання боржником ОСОБА_2 відповідного грошового зобов'язання перед стягувачем ОСОБА_1 в розмірі 487,20 грн., тобто у повному обсязі, хоча й поза межами вказаного державним виконавцем строку, проте, вочевидь у межах строку виконання за майновим стягненням, а надто - до часу пред'явлення позивачем даного позову, що вбачається з копії квитанції №0.0.576565233.1 від 01.07.2016 року (а.с.25), у спосіб перерахування вказаної суми на депозитний рахунок органу ДВС через термінал ПАТ КБ "Приватбанк", адреса розташування якого є відмінною від адреси спрямування державним виконавцем постанови про відрахування із заробітної плати за місцем роботи боржника (а.с.36), а форма фінансового документа не є платіжним дорученням, що мало б застосовуватись у разі перерахування адміністрацією підприємства утриманих із заробітку боржника коштів. Надходження відповідної суми коштів на депозитний рахунок також підтверджується змістом письмових заперечень представника Броварського міськрайонного відділу ДВС (а.с.39) та витягом з депозитного рахунку останнього (а.с.42).

Вказані дії боржника ОСОБА_2 є цілком вичерпними в обсязі виконання нею грошового зобов'язання перед стягувачем ОСОБА_1, подальше неотримання яким належних йому коштів ніяким чином не залежить від волі відповідача ОСОБА_2, а тому судом за наведеної сукупності встановлених обставин не вбачається її вини у спричиненні позивачу ОСОБА_1, як обов'язкової підстави відшкодування заявленої моральної шкоди, відтак позовні вимоги щодо її стягнення з ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у повному обсязі за їх безпідставності.

Суд приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_1 щодо неправомірної бездіяльності державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС в межах виконавчого провадження із стягнення на його користь з ОСОБА_2 487,20 грн. судових витрат, пов'язаної із неперерахуванням поштовим переказом належних стягувачеві коштів, що надійшли на депозитний рахунок органу ДВС.

При цьому суд відкидає отримані заперечення представника Броварського міськрайонного відділу ДВС щодо неповідомлення стягувачем ОСОБА_1 власного банківського рахунку за вимогами державного виконавця для перерахування коштів з депозитного рахунку, оскільки такі заперечення спростовуються висновками ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 26.10.2016 року щодо визначеної положеннями ч.2 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження" альтернативної можливості надіслання за письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнутих грошових коштів на адресу стягувача грошовим переказом, що здійснюється за його рахунок, за наявних у матеріалах виконавчого провадження анкетних даних та адреси стягувача, бездіяльність головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Шкред І.Ю. стосовно чого визнано неправомірною. За набранням у встановленому законом порядку вказаною ухвалою суду законної сили, встановлені нею обставини стосовно осіб, які беруть участь у даній цивільній справі є доведеними за відсутності підстав їх доказування.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо невиправданого зволікання з боку головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Шкред І.Ю. із здійсненням перерахування стягнутої грошової суми 487,20 грн. на користь стягувача ОСОБА_1, що має ознаки спричинення останньому моральної шкоди, пов'язаної із зміною звичайного способу його життя, зумовленою потребою у спосіб звернення до суду для відновлення порушених прав.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди саме в сумі 500 грн., оскільки вона елементарно перевищує власне розмір належного до отримання грошового стягнення, а за факту одноразовості та незначного розміру останнього його відшкодування не визначає суттєвого поліпшення майнового стану позивача, яке він вважає незадовільним і саме із чим пов'язує оспорювану моральну шкоду.

У зв'язку з наведеним, суд доходить висновку про недоведеність позивачем заявленого розміру завданої йому бездіяльністю державного виконавця моральної шкоди, а тому вона підлягає стягненню у меншому розмірі, який суд з урахуванням принципів поміркованості та справедливості визначає в сумі 200 грн., що за частковим задоволенням позивних вимог в цій частині підлягають стягненню на користь позивача за рахунок Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України.

З урахуванням неперевищення розміру оспорюваної позивачем моральної шкоди та присудженої суми її відшкодування у порівнянні із ставкою судового збору щодо вимог майнового характеру в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 суд вважає недоцільним стягнення даного виду судових витрат з позивача, якому попередньо відстрочено сплату судового збору до винесення рішення суду з врахуванням його майнового стану, та з огляду на недоречність перерахування судового збору поміж бюджетними рахунками щодо стягнення з відповідача Броварського міськрайонного відділу ДВС в частині решти вимог витрати із сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.56 Конституції України, ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст.27, 45, 87 Закону України "Про виконавче провадження", п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, п.3,5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 31 березня 1995 року №4, ст.3, 15, 23, 1167, 1174 ЦК України, ст. 5, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 74, 110, 209, 210, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 200 (двісті) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю службових осіб Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

У задоволенні позовних вимог частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 500 гривень моральної шкоди та з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 300 гривень моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати із сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відсутніми в судовому засіданні особами, які беруть участь у справі, - у той же строк з часу отримання копії рішення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.