УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_4, фермерського господарства «Форт», третя особа - реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування реєстрації та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим, скасування реєстрації за касаційною скаргою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ» (далі - СВК «Вільнянськ») звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 липня 2004 року між кооперативом та ОСОБА_4 було укладено договір оренди належних останньому на праві власності земельних ділянок площею 7,5599 га та 7,5701 га, загальною площею 15,13 га, які розташовані на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області строком на 10 років та 5 квітня 2007 року був зареєстрований у порядку, встановленому законом. 19 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Форт» (далі - ФГ «Форт») було укладено договір оренди цих же земельних ділянок.

Оскільки договір оренди від 19 вересня 2014 року було укладено під час дії договору оренди від 1 липня 2004 року, позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, визнати недійсним договір оренди землі від 19 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Форт».

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що між ним, як власником спірних земельних ділянок, та ФГ «Форт» було укладено договір оренди земельних ділянок строком на 10 років. Строк дії попереднього договору, укладеного між ним та СВК «Вільнянськ» 1 липня 2004 року сплинув 1 липня 2014 року. У п. 8 вищезазначеного договору оренди землі від 1 липня 2004 року не зазначено, що термін дії договору починається з моменту його державної реєстрації. 28 травня 2009 року він уклав з СВК «Вільнянськ» додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 1 липня 2004 року, яка була зареєстрована 14 липня 2009 року.

ОСОБА_4 вказував на те, що п. 20 договору оренди земельної ділянки визначений термін 10 днів після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі. Спірний договір зареєстрований 5 квітня 2007 року, додані до договору акти прийому-передачі земельних ділянок датовані 2006 роком у порушення вимог п. 20 договору. Після державної реєстрації земельної ділянки акт прийому-передачі відсутній, що свідчить про незаконність утримування у своєму користуванні СВК «Вільнянськ» спірної земельної ділянки. А також про те, що дія договору фактично почалась з моменту його підписання, а не державної реєстрації. До договору надані акти визначення меж земельної ділянки в натурі, датовані листопадом 2005 року.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просив визнати припиненим договір оренди земельних ділянок, укладений 1 липня 2004 року між ним та СВК «Вільнянськ», визнати припиненою додаткову угоду від 28 травня 2009 року про внесення змін до договору оренди землі від 1 липня 2004 року, укладену між ним та СВК «Вільнянськ», скасувати державну реєстрацію договору оренди та додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року, у задоволенні позову СВК «Вільнянськ» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим з 1 липня 2014 року договір оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 7,5599 га та площею 7,5701 га, що розташовані на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що належить ОСОБА_4 на підставі державних актів на право приватної власності на землю, укладений 1 липня 2004 року між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ».

Визнано припиненою з 1 липня 2014 року додаткову угоду від 28 травня 2009 року про внесення змін до договору оренди землі від 1 липня 2004 року, укладену між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ».

Скасовано державну реєстрацію вказаних договору оренди земельних ділянок та додаткової угоди від 28 травня 2009 року про внесення змін до договору оренди землі від 1 липня 2004 року.

У касаційній скарзі СВК «Вільнянськ», просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову СВК «Вільнянськ» та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову СВК «Вільнянськ» та задовольняючі зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що моментом вчинення договору оренди, укладеного між СВК «Вільнянськ» та ОСОБА_4 строком на 10 років, є момент досягнення ними згоди з усіх істотних умов та підписання договору, тобто 1 липня 2004 року. Оскільки після закінчення строку дії договору оренди орендар відмовився продовжувати договір оренди, про що направив лист СВК «Вільнянськ», який, в свою чергу, не вчинив необхідних дій, які б свідчили про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди на новий строк, то підстави вважати права СВК «Вільнянськ» порушеними внаслідок укладення 19 вересня 2014 року договору оренди між ОСОБА_4 та ФГ «Форт», відсутні.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а в основному направлені на переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик