У Х В А Л А

10 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Охрімчук Л.І.

Яреми А.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а зазначене рішення апеляційного суду залишено без змін.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме статті 292 ЦПК України, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 додала постанову Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року, дві ухвали цього ж суду від 23 вересня та дві ухвали від 25 листопада 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, виходив із того, що ОСОБА_4 є особою, яка не брала участі у справі і питання про її права та обов'язки суд першої інстанції не вирішував, а в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 не навела достатніх доводів щодо порушення ухваленим судовим рішенням її прав, тому визнав її особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у зазначеній справі.

У наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року, двох ухвалах цього ж суду від 23 вересня 2015 року та двох ухвалах 25 листопада 2015 року, суд касаційної інстанції зазначив, що суди апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 292 ЦПК України не вирішили питання чи зачіпаються оскаржуваними рішеннями права та обов'язки заявників, унаслідок чого дійшли передчасних висновків, що останні не відносяться до кола осіб, які мають право апеляційного оскарження.

У судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням норм процесуального права.

У постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року (справа №6-55цс13) викладено правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у сімейних правовідносин.

Правовий висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить висновку, викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема