АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6609/16 Головуючий 1 інст. - Журавель В.А.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Міненкової Н.О.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»(далі за текстом Банк), третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що 01 вересня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на суму 56 420 доларів США строком до 31 серпня 2029 р.. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між ним та Банком також було укладено договір поруки. Наразі Банком подано позов до нього та ОСОБА_2 як до солідарних боржників за кредитним договором. Проте, він вважає, що порука є припиненою, оскільки з моменту порушення боржником зобов'язання за договором до подачі Банком позову минуло більше шести місяців, крім того, між Банком та боржником укладена також додаткова угода про зміну строків сплати процентів без отримання його згоди, як поручителя, чим збільшується обсяг його відповідальності.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати поруку за договором від 01 вересня 2008 року, укладеного між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, такою, що припинена, а також просив суд стягнути з Банку на його користь судові витрати.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що Банк фактично змінив умови основного зобов'язання, встановивши розміри відповідальності, передбачені Правилами споживчого кредитування, з якими його ознайомлено не було. Крім того, Банком порушені вимоги усіх складових частин ст..559 ЦК України, тому вважає доведеним факт припинення договору поруки за договором від 01 вересня 2008 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що умови, викладені в додатковій угоді, не збільшують обсяг відповідальності поручителя; шестимісячний строк Банком для пред'явлення вимоги до поручителя також не пропущено, а посилання на не ознайомлення поручителя з Правилами кредитування спростовується підписом позивача у договорі.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Підставою виникнення зобов'язальних відносин, зокрема, є договір (ч.2 ст.509 ЦК України). Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, визначених статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч.1 ст.546 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 01 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту за умовами якого останній отримав 56 420 доларів США строком погашення до 31 серпня 2029 р.. (а.с.10).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 01 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Частиною 1 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Як на підставу для припинення договору поруки позивач вказує, що між Банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 про зміну строків сплати процентів, що призвело до зміни основного зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що Додатковою угодою №1 від 21 червня 2010 року, укладеною між Банком та ОСОБА_2 погоджено умови щодо строків сплати процентів, так з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Зі змісту ч.1 ст.559 ЦК України вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі №6-160 цс 13 від 05.02.2014 року та у справі № 6-1161цс15 21.10.2015 року.

Таким чином, відсутність згоди поручителя на зміну строків сплати процентів не збільшує розмір кредиту, розмір процентної ставки та період сплати кредиту, а тому згода поручителя на зміну умов основного договору не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дано роз'яснення про те, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Пунктом 2.1. договору поруки сторонами по справі узгоджено, що у випадку зміни умов Основного договору поручитель, підписанням цього договору підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили також, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Посилання позивача на припинення договору поруки із з підстав його не ознайомлення з Правилами споживчого кредитування обґрунтовано не взято судом першої інстанції до уваги виходячи з наступного.

Розділом 3 Договору про надання споживчого кредиту від 01 вересня 2008 року передбачено, що підписанням договору позичальник ОСОБА_2 підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невід'ємною частиною договору.

Договором поруки також підтверджено, що поручителю добре відомі усі умови Основного договору.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно п.1.1 договору, позичальник погодився із викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (Протокол №243 від 21.08.2008 року) із усіма змінами і доповненнями пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах. Правила, після підписання сторонами договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені у договорі та Правилах. Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання сторонами договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору.

Таким чином, порядок застосування штрафних санкцій був відомий поручителю на момент укладення договору поруки, що підтверджується його підписом в самому договорі.

Що стосується позовних вимог припинення договору поруки з підстав пропуску Банком шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя також суд першої інстанції обґрунтовано їх відхилив.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що через неналежне виконання умов кредитного договору 26 лютого 2015 року Банком на адресу як боржника, так і поручителя була направлена вимога про погашення суми заборгованості за кредитним договором (а.с.167). А 12 червня 2015 року Банк вже звернувся до суду із позовом до боржника та поручителя про солідарне стягнення заборгованості за кредитом.

Тобто шестимісячний строк відповідно до ст. 559 ЦК України Банком не пропущено.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Н.О. Міненкова