Провадження № 2/712/1054/16
Справа № 712/2731/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 23 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений кредитний договір № 51п/18/2008-980, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 26 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,7 % на місяць, строком до 21 лютого 2011 року.

Вважає, що даний договір підлягає визнанню судом недійсним, оскільки підписання позивачем зазначеного договору стало наслідком порушення норм чинного законодавства України, а саме допущено дисбаланс прав та обовязків позивача, щодо порядку зміни відсоткової ставки, розкриття банківської таємниці та його персональних даних, відсутній розрахунок подорожчання кредиту, в звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» за отриманням кредиту, в подальшому між сторонами було укладено Кредитний договір № 51-п/18/2008-980 від 22 лютого 2008 року, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 26 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,7 % на місяць, строком до 21 лютого 2011 року.

Договір кредиту позивачем виконувався не належним чином, у звязку з цим 20 лютого 2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси винесено заочне рішення, задоволено вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» та стягнуто на користь банку з позивача по оспорюваному договору кредиту заборгованість по основній сумі кредиту в сумі 24 381 грн. 24 грн., заборгованість за відсотками в сумі 23 167 грн. 58 коп., нараховану пеню в сумі 5 593 грн. 37 коп., штраф в сумі 330 грн., інфляційні 5 856 грн. 70 коп., судовий збір в сумі 593 грн. 28 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., витрати повязані з викликом відповідача до суду в сумі 120 грн. а всього 60 162 грн. 17 коп.

На даний час рішення суду не набрало чинності, оскільки оскаржене позивачем до апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року провадження по справі зупинено до розгляду даної справи.

В своїй позовній заяві позивач просить визнати договір кредиту від 27 лютого 2008 року недійсним посилаючись на ст.ст. 215, 217 ЦК України, обґрунтовуючи, що відповідачем допущено дисбаланс прав та обовязків позивача, щодо порядку зміни відсоткової ставки, розкриття банківської таємниці та його персональних даних, відсутній розрахунок подорожчання кредиту.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Вказаною нормою права ст. 203 ЦК України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо.

Ст. 640 Цивільного кодексу України, передбачає, що Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статями 210 та 640 ЦК (435-15) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

В ході розгляду справи судом витребувано цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 51-п/18/2008-980 від 27 лютого 2008 року, з матеріалів якої вбачається, що в день укладення кредитного договору позивачу був виданий меморіальний ордер, в графі призначення платежу вказано «видача кредиту на картковий рахунок № 78946192 за кредитним договором №51п/18/2008-980 від 22.02.2008 року ОСОБА_1В.» Таким чином, під час укладання договору кредиту відповідач відкрив позивачу картковий рахунок, тобто позивач мав у розпорядженні кредитну карту та здіснював фінансові операції, шляхом зняття коштів.

Крім того, п. п. 2.1 кредитного договору між сторонами встановлено, що надання кредиту проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що відкритий Позичальником в рамках обраного Тарифного Пакету.

Таким чином в момент укладання договору у відповідності до ст. 626 ЦК України він був обумовлений між позивачем та відповідачем, та спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Текст укладеного з відповідачем кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики, отже договір повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави вважати кредитний договір, укладений між сторонами, таким, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 7 Заключних положень Договору, підписання договору позивачем свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Отже, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача судом не встановлений.

Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168.

Відповідно до положень ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Позичальник, згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України, має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Факт укладання кредитного договору № 51-п/18/2008-980 від 27 лютого 2008 року позивач не заперечує. Посилання представників позивача що меморіальному ордері про отримання готівки підпис позивач не ставив та кредитні кошти не отримував, суд оцінює критично, оскільки даний факт нічим не підтверджений.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним немає, оскільки позивачем не доведено наявність підстав для визнання договору кредиту недійсним, вказані в позові докази не свідчать про недійсність оскаржуваного договору. Протягом всього розгляду справи, позивачем не було надано на розгляд суду жодного належного та достовірного доказу, який міг би служити підставою для визнання даного кредитного договору недійсними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60-61, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 217, 640, 627, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: