УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєв Юрій Миколайович, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєв Ю.М., у якому просила суд усунути відповідача ОСОБА_7 від права на спадкування за законом щодо спадщини відкритої внаслідок смерті брата позивача та відповідача ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що вона та відповідач ОСОБА_7 є спадкоємцями другої черги за законом після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса із відповідними заявами. Спадкоємці першої черги відсутні. ОСОБА_6 вважає, що відповідач ОСОБА_7 має бути усунутий від права на спадкування з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме через ухиляння від надання допомоги спадкодавцеві, який через каліцтво (2 група інвалідності - втрата нижньої кінцівки) був у безпорадному стані.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 0,1113 га (призначення - для ведення особистого селянського господарства) по вул. Шугая в смт Міжгір'я Міжгірського району Закарпатської області. Заповіту померлий не залишив. Померлому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено 2 групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Із заяви приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. (а. с. 36) вбачається, що в порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України, у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_10 до нотаріальної контори звернулися: відповідач - ОСОБА_7, позивач - ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8 Свідоцтва про право на спадщину померлого не видавалися.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідача від спадкування за законом, а саме: не доведено, що померлий звертався до ОСОБА_7 з проханням про допомогу; того, що померлий перебував у безпорадному стані; що ОСОБА_10 потребував сторонньої допомоги саме від відповідача, з урахуванням того, що він у необхідному обсязі отримував матеріальну, моральну, фізичну допомогу з боку сестер ОСОБА_6, ОСОБА_8; що відповідач ухилявся від надання допомоги померлому, з урахуванням того, що між ними не підтримувалися родинні стосунки через земельний спір.

Такі висновки судів не спростовуються наявними у матеріалах справи документами та доводами касаційної скарги.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з роз'ясненнями п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З наведеного вбачається, що при вирішенні таких справ суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідач не ухилявся від надання спадкоємцеві допомоги, спадкоємець з відповідним клопотанням до ОСОБА_7 не звертався, крім того, матеріальної чи моральної допомоги з боку відповідача він не потребував. Встановивши такі обставини, суди дійшли до обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки/оцінки нових доказів у справі щодо неприязних стосунків померлого та відповідача у справі, відсутність у померлого бажання щодо передачі спадкових прав відповідачеві ОСОБА_7

Дане питання було враховано апеляційним судом при розгляді справи в апеляційному порядку. Крім того, за правилами ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Слід зазначити, що наведені у касаційній скарзі доводи щодо неприязності стосунків померлого та відповідача не є предметом встановлення/дослідження в рамках заявлених ОСОБА_6 позовних вимог та підстав позову, оскільки для вирішення спору, пред'явленого на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, підлягають встановленню/доведенню інші обставини в їх сукупності, а саме: факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги; факт перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі цієї особи, що в даному випадку не доведено позивачем.

Оскаржувані в касаційному порядку судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому, керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська