Справа № 182/1011/16-ц
Провадження № 2/0182/1850/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.05.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа Нікопольська районна державна адміністрація про визнання державного акту на землю недійсним ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів та просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП №051683, зареєстрований 02.04.2004 року за № 38, що розташована на території Придніпровської сільської ради з визначеним цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,48 га., в тому числі: 3,26 га ріллі, 0,08 га багаторічних насаджень, 0,14 га пасовищ, який виданий на імя ОСОБА_3.

В обґрунтування позову послався на те, що державний акт був зареєстрований та виготовлений після смерті ОСОБА_3, а тому він як спадкоємець не може оформити спадщину після смерті ОСОБА_3, так як померлий за життя не встиг отримати на руки виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник Управління Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, подав письмові пояснення в яких зазначив, що державний акт на право власності на земельну ділянку дійсно виготовлений на померлого ОСОБА_3, але ним не отриманий у звязку із смертю ( а.с.21-23)

Відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечувала та пояснила, що оскільки державний акт зареєстрований після смерті ОСОБА_3, то неможливо предявити нотаріусу правовстановлюючий документ для отримання свідоцтва на спадщину та оформити земельну ділянку на спадкоємців.

Представник Нікопольської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі.( а.с. 41)

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 02.01.2004 року помер ОСОБА_3.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним.

Підстави недійсності правочину, як способу захисту цивільного права зазначені у ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 6 листопада 2009 року передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав право на земельну частку /пай/, яка перебуває в колективній власності КСП ім.. Крейсера „Аврора розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія ДП №0179774, виданого 31 березня 1997 року Нікопольською райдержадміністрацією ( а.с.6).

В судовому засіданні встановлено, що 02.01.2004 року помер ОСОБА_3.

28.02.2005 року ОСОБА_1 отримав право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, згідно якого отримав право на земельну частку /пай/ , яка перебуває в колективній власності КСП ім.. Крейсера „Аврора розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах, що належало спадкодавцеві на підставі сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія ДП №0179774, виданого 31 березня 1997 року Нікопольською райдержадміністрацією.( а.с.5,6)

Як вбачається з матеріалів справи на зазначену в свідоцтві про право на спадщину за законом від 28.02.2005 року № 1-479 земельну ділянку (пай) загальною площею 3,84 умовних кадастрових гектар сільськогосподарських угідь вже визнано право власності за громадянином ОСОБА_3 на підставі державного акту серія ДП № 38 від 02.04.2004 року ( а.с.7,9,24-32)

Відповідно до статті 81 ЗК України, яка діяла на момент виділення в натурі на місцевості, згідно з розпорядженням №690-р від 31.12.2003 року ОСОБА_3 належної йому земельної частки/паю/ передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Суд зазначає, що згідно з обставинами справи, ОСОБА_3 ще за його життя було відведено в натурі земельну ділянку на підставі сертифікату на земельну частку/пай/ згідно з розпорядженням №690-р від 31.12.2003 року та зазначено про видачу йому державного акту на право власності, однак внаслідок тривалого виконання посадовими особами даного розпорядження щодо виготовлення державного акту на земельну ділянку ОСОБА_3 на руки не отримав державний акт, оскільки помер.

Отже, оскільки згідно сертифікату на земельну частку пай ОСОБА_3, ще за життя отримав право на земельну ділянку та за його життя земельна ділянка була виділена йому в натурі згідно з розпорядженням №690-р від 31.12.2003 року, то відповідно ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку ще за свого життя.

Таким чином , за вказаних обставин , державний акт на право власності на земельну ділянку не може бути визнаний недійсним , так як обставини справи свідчать про те, що він був би виданий, якби не помер ОСОБА_3, який відповідно до вимог чинного законодавства за свого життя набув право на цю земельну ділянку.

Однак ОСОБА_3 помер, не встигнувши отримати виготовлений на його імя Державний акт на право власності на земельну ділянку. Ст. 125 ЗК України чітко зазначає, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що засвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

Водночас не можна не враховувати обєктивні перешкоди на шляху до отримання Державного акта спакдкодавцем. Тому варіантом отримання цієї земельної ділянки у спадщину є звернення спадкоємця ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельні ділянку як спадкоємця померлого власника. З позитивним рішенням суду спадкоємець звертається до органів державної реєстрації прав на земельні ділянки й отримує Державний акт на цю земельну ділянку.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що в позові слід відмовити у звязку з безпідставністю.

Відповідно до статті 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 81, 125, 131, 140 ЗК України, ст. ст. 10,11, 15, 16, 203,215, 1225 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60,88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_4