Провадження №2/592/208/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря Грох Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим (з урахуванням уточнених позовних вимог), що 23.11.2007 р. між ним та відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» (нова назва Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідачем перед укладенням кредитного договору не була проведена переддоговірна робота з ним відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживача» (далі Закон): не було надано необхідної, доступної, достовірної інформації про умови кредитування, де повинна бути вказана загальна вартість кредиту за весь термін кредитування відповідно до графіку, зниження розміру заборгованості та вартість послуг з оформлення кредитного договору (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Всупереч ч. 2 ст. 11 Закону повідомлення у письмовій формі з необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про кредитну послугу банком не надавалося. Про дійсну вартість кредитної послуги виходячи з розміру заборгованості по кредитному договору дізнався лише при отриманні розрахунку суми боргу. Перед укладенням кредитного договору відповідач приховав від нього повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вартості витрат, повязаних з одержанням та обслуговуванням кредиту для здійснення ним свідомого вибору. Вказує, що факт приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, що є умислом в діях відповідача. Несправедливими відносно нього як споживача є умови договору споживчого кредиту, якими передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни у грошово-кредитній політиці Національного банку України (девальвація курсу гривні до курсу долара США у порівнянні з курсом, який діяв на час укладення договору). Просив суд визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. з моменту укладення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі і просив задовольнити. Суду пояснив, що кредит брав на придбання єдиного житла. 4 роки сплачував за договором згідно графіку і сплатив 5 років на перед. У листопаді 2011 р. було внесено зміни до договору та було змінено валюту кредиту з долара на гривню. Поки він мав роботу і працював погашав кредит, однак змінилась фінансова ситуація він втратив роботу, проте банк на поступки йому не йде.

У судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив, що дійсно 23.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого було надано кредит в іноземній валюті, у розмірі 82 475,00 дол. США, з процентною ставкою 9,5 % річних, з терміном повернення до 22.11.2028 р. Додатковою угодою № 1 від 26.01.2011 р. до Договору сторони домовились: для ідентифікації договору в системі обліку банку може використовуватись, як номер зазначений при його укладанні № 0 так і № 0, № 0; змінено п. 1.1 Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії в національній валюті з лімітом у розмірі 888777,24 гривень; на дату укладання Додаткової угоди № 1 від 26.01.2011 р. банк надає транш у розмірі 444 388,62 гривень; за використання коштів з 26.01.2011 р. встановлюється процентна ставка у розмірі 09,50 % річних; за використання коштів з 26.01.2016 р. встановлюється процентна ставка у розмірі 11,50 % річних погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Додатковою угодою № 2 від 05.07.2011 р. до Договору від 23.11.2007 р. сторони домовились, що за користування коштами в період з 11.06.2011 р. по 11.06.2012 р. встановлюється процентна ставка у розмірі 09,50 % річних; за користування коштами в період з 12.06.2012 р. по 25.01.2026 р. встановлюється процентна ставка у розмірі 12,50 % річних; за користування коштами в період з 25.01.2026 р. по 28.11.2028 р. встановлюється процентна ставка у розмірі 14,50 % річних; за користування коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє на суму строкової заборгованості. Додатковою угодою № 3 від 28.02.2012 р. до Договору сторони домовились, що погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 23 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Банк виконав зобов'язання передбачені кредитним договором, перерахував передбачені останнім кошти у розмірі 444 388 грн. 62 коп. на рахунок позичальника у ПАТ «УкрСиббанк» для подальшого використання за цільовим призначенням. Підписанням договору позичальник засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитування, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. ПАТ «УкрСиббанк» дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно відсутні підстави для задоволення позову про визнання кредитного договору недійсним. Крім того зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності з цих підстав також просив у задоволенні позову відмовити, подавши відповідну заяву від 15.01.2016 р. (а.с. 42).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.11.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «УкрСибанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір), за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США в сумі 82475,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 416498,75 гривень за курсом НБУ на день укладення договору. Кредит надано для особистих потреб придбання трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.4.). Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 22.11.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін (пункт 1.2.2.). Пунктом 1.3.1 визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту процентна ставка встановлюється у розмірі 9,500 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. У пункті 5.2 Договору сторони погодили, що банк згідно умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: б) погіршення фінансового стану позичальника; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки. Крім того сторони погодили право банку, зокрема у випадку настання обставин передбачених частиною 1 пункту 5.2 Договору проценту ставку збільшувати.

У пункті 7.12 Договору сторони домовилися, що уклавши цей договір позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 3 - 6).

Позивачем підписано Додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. Графік погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору про надання споживчого кредиту (а.с. 7-9).

23.11.2007 р. між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р., якою викладено п. 1.3.5. Договору та додано Додаток № 2 у новій редакції (а.с. 10-15).

26.01.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. (щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні). За цією угодою базовою валютою договору є гривня; сторони дійшли згоди, що з 26.11.2011 р. встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% процентів річних, а з 26.012016 р. 11,5 % річних (а.с. 51-52).

Позивачем підписано Додаток № 1 до Додаткової угоди № 1 від 26.01.2011 р. до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. Графік погашення кредиту у гривні (а.с. 53 - 55).

05.07.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. (щодо зміни процентної ставки по кредиту за основною сумою боргу). За цією угодою сторони дійшли згоди, що процентна ставка з 26.11.2011 р. по 11.06.2012 р. 9,5% річних в українській гривні; з 12.06.2012 р. по 25.01.2026 р. 12,5% річних в українській гривні; з 25.01.2026 р. по 22.11.2028 р. 14,5% річних в українській гривні (а.с. 56, 57 - 63).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсним кредитний договір з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 230 ЦК України, зокрема посилаючись на ч. 2 ст. 11, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо застосування статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 р. по справі № 6-1341цс15 висловив наступну правову позицію, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при застосуванні цих норм права.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Твердження позивача про те, що відповідач, укладаючи кредитний договір порушив, на його думку, Закон України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Підписуючи Договір про надання споживчого кредиту № 0 ОСОБА_1 підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважав їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить пункт 7.12 оспорюваного договору.

Крім того, факт підписання позивачем кредитного договору з встановленим графіком погашення заборгованості та подальше його фактичне виконання до 2014 року свідчить про згоду останнього з його умовами.

Проаналізувавши положення Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р., суд дійшов висновку, що він цілком відповідає вимогам встановленим у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів) та погодився з всіма його умовами.

Крім того, у разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, положеннями ст. 15 та ст. 23 Закону не передбачений такий вид відповідальності як визнання недійсним договору внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (послугу).

Тобто, навіть у разі ненадання в повному обсязі вказаної інформації, така обставина сама по собі не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Оскільки факт підписання правочину та отримання коштів ОСОБА_1 не оспорюється, останньому до укладення договору надано вичерпну інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» щодо умов кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Приписами ч. 2 ст. 1056 ЦК України передбачено, що позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до вставленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин.

Проте, позивач цим правом не скористався, що свідчить про те, що він погоджувався з усіма умовами договору та не вважав їх такими, що порушують його інтереси або є несправедливими.

Також, позивач не довів, що відповідач порушив його права як споживача, не надав доказів, на підтвердження того, що звертався до банку з заявою про надання інформації чи роз'ясненням умов договору і йому у цьому було відмовлено. З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише після предявлення до нього позову банком, що безпосередньо підтвердили сторони суду.

Доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено Банком з використанням нечесної підприємницької практики суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів того, що під час підписання оспорюваних договорів позивач був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування, чи що є інші умови, які є несправедливими суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що при укладені оспорюваного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема кредитний договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення оспорюваного кредитного договору позивач не заявляв додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди.

Крім того, всупереч вимогами статей 10, 60 ЦПК позивач не надав належних та допустимих доказів, які у сукупності давали б підстави для кваліфікації недійсності спірного договору за статтею 230 ЦК України, оскільки не доведено умислу відповідача на введення його в оману.

З огляду на встановлені судом факти, надані та оцінені докази в їх сукупності, вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. з моменту укладення.

Таким чином суд вважає необхідним у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. з моменту укладення відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 р. з моменту укладення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги подано не було.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2016 року.

Суддя М.М. Косолап