Провадження №6/760/520/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2, без вилучення паспортного документу, до виконання нею своїх зобов'язань за рішеннями суду.

В обґрунтування подання, заявник зазначає, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №42796293 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року по справі №2601/8115/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 401169,11 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення до суду становить 3205341,19 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

По даному виконавчому провадженню, 07.04.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою боржнику встановлено 7-ми денний термін з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду, яка направлена боржнику за адресою, яка вказана у виконавчому документі.

Боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду, на неодноразові вимоги державного виконавця не з'являється.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_2 зобов'язань, покладених на неї рішеннями суду, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного просила подання задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явились, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. в судовому засіданні подання підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, вислухавши думку головного державного виконавця, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 377-1 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №42796293 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року по справі №2601/8115/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 401169,11 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення до суду становить 3205341,19 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

По даному виконавчому провадженню, 07.04.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою боржнику встановлено 7-ми денний термін з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду, яка направлена боржнику за адресою, яка вказана у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постановою від 07.04.2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виходячи з матеріалів подання та пояснень головного державного виконавця Григорян О.Г., судове рішення в самостійному порядку боржником у встановлений строк виконане не було, тому державним виконавцем розпочато його примусове виконання.

Згідно з відомостями, які містить виконавчий документ, боржник зареєстрований за адресою: м. Київ, вул.. Балакірєва, 12.

Також, згідно повідомлення КП «ФМР «Фастівське БТІ» за боржником зареєстроване нерухоме майно: приміщення цеху ширпотребу по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Томаєвою М.Ю. від 16.07.2008 року №520, але на неодноразові спроби органів державної виконавчої служби провести опис даного нерухомого майна, провести опис зазначеного майна не виявилось можливим оскільки боржником не надано доступ до зазначеного приміщення.

Згідно повідомлення УДАІ ГУМВС України в м. Києві за боржником зареєстровано транспортний засіб: автомобіль марки ГАЗ 330210, 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який з огляду на те, що встановити місцезнаходження транспортного засобу не виявляється можливим оголошено в розшук.

Неодноразово на адресу боржника направлялись виклики-вимоги, з вимогою з'явитися до відділу та надати пояснення з приводу виконання рішення суду та місцезнаходження транспортного засобу, проте боржник до відділу не з'явився, про причини неявки не повідомив та жодної інформації про виконання судового рішення не надав, хоча згідно зворотного поштового повідомлення вимогу державного виконав отримав.

Крім того, 17.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві для здійснення примусового приводу боржника.

Згідно рапорту інспектора Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснити привід боржника не виявляється можливим, оскільки за вказаною адресою ніхто не проживає.

Крім цього, в ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що страшенно Г.П. документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ №273190, виданий 26.07.2013 року органом видачі 8088 та згідно відповіді ДПС України боржник неодноразово перетинала державний кордон України.

Встановлено, що в ході виконання рішення суду, державним виконавцем вчинено всі дії щодо виявлення належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості та встановлено, що боржником борг в повному обсязі не сплачений.

Отже, боржник має невиконані зобов'язання на території України, та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, боржник жодного разу до відділу державної виконавчої служби не з'являлась, будь-яких заяв, клопотань чи інших документів від неї не надходило.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закон України «Про виконавче провадження»).

Отже, наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань, покладених на неї, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом та в'їхати в Україну.

На виконання пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, № 25-5347, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово : відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в України або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі з дорученням правоохоронних органів.

Отже, із наведеного слідує, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладеного на неї, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у взаємозв'язку із нормами ст. 124 Конституції України, ст. 377 - 1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду із поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у наступних випадках:

якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»);

якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. - до виконання зобов'язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

В Листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» передбачено: на підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України суд приходить до висновку, що у боржника була і є реальна можливості виконувати обов'язок покладений на неї судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем, адже у боржника є грошові кошти.

Проте, встановлено, що після видачі судом виконавчого документу, боржником не здійснювалось жодних проплат стягувачу на погашення боргу, у чому також простежується ухилення боржника від виконання рішення.

На підставі наведеного суд вважає, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань покладених на неї судовим рішенням так як з моменту відкриття виконавчого провадження не запропонувала будь-яких способів погашення заборгованості.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, невжиття заходів пов'язаних з обмеженням у праві виїзду боржника за межі України призводить до неможливості майнового стягнення з боржника за рішенням суду, що завдає збитків стягувачу, адже сума яка підлягає стягненню є значною.

Відповідно до роз'яснення, що містяться в листі Верховного суду України про узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірний відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах: своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин можна зробити висновок, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувана, порушення яких триває, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження її у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», статтями 11 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», розділом 4 Наказу Держкомкордону України № 365 від 10 липня 2000 року «Про затвердження інструкції про порядок тимчасового затримання або вилучення паспортних документів посадовими особами Прикордонних військ України», ст. 293, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, до виконання нею виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року по справі №2601/8115/12, провадження №2/752/174/13.

Копію ухвали для виконання направити до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя