АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3846/16 Суддя доповідач Тичкова О.Ю.
Категорія: Спори, пов'язані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Бровченка І.О., Гальянової І.Г.,

за участю секретаря - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом, у якому просила стягнути з ФОП ОСОБА_4 матеріальні збитки у розмірі 26 786 гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтування посилалася на те, що 15 травня 2015 року вона уклала з відповідачем договір про туристичне обслуговування, за умовами якого придбала для себе та своєї сімї відпочинок та авіаперельот Харків - Шарм-Ель-Шейх - Харків. Відпочинок повинен був відбутися з 21 травня 2015 року по 31 травня 2015 року. В цей же день відповідачу в рахунок виконання зазанченого договору було передано 4 540 гривень для бронювання туру. 19 травня 2015 року ФОП ОСОБА_4 було передано залишок грошових коштів для оплати туру у розмірі 29 056 гривень.

21 травня 2015 року ОСОБА_3 разом із сім`єю прибула до аеропорту, проте їм було відмовлено у реєстрації на авіарейс та переліт. Відмова була мотивована тим, що паспорт позивача та її чоловіка закінчувався у серпні 2015 року (менш ніж за 6 місяців до перетину кордону з Єгиптом), а малолітні діти не були прийняті у зв`язку із неможливістю подорожувати самостійно.

22 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ФОП ОСОБА_4 із вимогою повернути сплачені за тур гроші, проте 28 травня 2015 року їй було повернуто лише 6 810 гривень.

Вказаними діями їй та її сім'ї також була завдана моральна шкода, що виявилась у суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням договору та неможливістю оздоровити дитину у моря.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачем був сформований та переданий позивачу туристичний продукт, а саме: авіаквиток, який дає право на здійснення перельоту рейсом Харків - Шарм-Ель-Шейх - Харків, ваучер, що дає право на проживання в готелі, наземний трансфер з аеропорту до готелю та відповідна страховку. Відповідачем виконані всі умови укладеного між сторонами договору, невиконання візового та прикордонного режимів, що стало підставою для неприйняття на рейс, відбулося з вини позивача, оскільки позивачем ще до підписання цієї угоди було отримано повну інформацію стосовно туристичного обслуговування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 були залишені без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулась із апляційною скаргою, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В обгрнутування посилається на його ухвалення з порушенням норм матеріального та процеального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню.

Відповідно до п. 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. ст. 19-1, 20 Закону України «Про туризм», ст. ст. 4, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 11, 60 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_3 була повідомлена відповідачем про основні вимоги щодо оформлення вїзних/виїзних документів, що предявляються Арабською Республікою Єгипет, і вона не довела належними та допустимими доказами факти, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 15 травня 2015 року турагент - ФОП ОСОБА_4, яка діяла від імені та за дорученням туроператора ОСОБА_5, та ОСОБА_3 уклали договір про туристичне обслуговування (надалі Договір). За умовами Договору турагент, діючи від імені та за дорученням туроператора, за встановлену в договорі плату, зобов'язався надати туристу комплект туристичних послуг, а саме: проживання в готелі Continental Plaza, тип номера Standard, дата заїзду/виїзду 21/05 - 28/05, харчування: все включено, додаткові послуги: авіа переліт: Харків - Шарм-Ель-Шейх - Харків, трансфер: аеропорт-готель-аеропорт. Послуги мали бути надані ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. п. 2 Договору вартість замовленого туристом туристичного продукту склала 1 480,00 доларів, що за курсом 22,7 склало 33 590,00 гривень (а.с. 8-9).

15 травня 2015 року ОСОБА_3 передала ФОП ОСОБА_4 4 540 гривень у якості предоплати, а 19 травня 2015 року - 29 560 гривень залишку (а.с. 10).

21 травня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не були прийняті на рейс Харків - Шарм-Ель-Шейх PS 7011 у звязку із тим, що строк дії їх паспортів закінчувався менше, ніж через шість місяців (а.с. 60).

Відповідно до до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Пунктом десятим частини четвертої статті 20 Закону України № 324/95-ВР від 15.09.1995 року «Про туризм» передбачено, що у договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокерма, правила в'їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там.

Аналогічна норма міститься і у п. 3.4. розділу 3 Договору, укладеного між сторонами, відповідно до якої турист має право на обєктивну та повну інформацію про Турпродукт, Турагента, Туроператора та іншу інформацію, передбачену Договором та чинним законодавством України. Пунктом 3.1. розділу 3 Договору також передбачено обов'язок турагента надати Туристу до укладення договору інформацію про основні вимоги, пропонованих до оформлення виїздних/в'їздних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі інформацію щодо термінів їх оформлення.

Як вбачається із Заявки 289407 від 15.05.2015 року для замовлення туристичного продукту термін дії паспорту ОСОБА_7 - до 11.08.2015 року (а.с. 38). Згідно аналогічної Заявки 289397 від 15.05.2015 року термін дії паспорту ОСОБА_6 - до 01.09.2015 року, ОСОБА_3 - до 11.08.2015 року (а.с. 40).

Саме на ці паспорти Туроператором було замовлено для позивача та родини переліт Харків - Шарм-Ель-Шейх - Харків (а.с. 62, 63, 68, 69).

Таким чином, і ФОП ОСОБА_4, і Туроператор ОСОБА_5 були обізнані про термін дії паспортів позивача та її родиини.

Стаття 33 Закону України «Про туризм» передбачає, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобовязаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином відповідно до Закону України «Про туризм» саме на турагента, який діє від імені туроператора, покладений обов'язок про надання інформації про основні вимоги пропонованих до оформлення виїздних/в'їздних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі інформацію щодо термінів їх оформлення.

Турагент при цьому може відповідати за порушення зобов'язання виключно в частині отриманого розміру агентської винагороди, що виплачується йому відповідно до статті 301 Господарського кодексу України. Представник ФОП ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції пояснив, що його довіритель такої винагороди не отримувала враховуючи анулювання туру.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачці було надано повну та вичерпну інформацію про придбаний нею Турпродукт, в тому числі і про основні вимоги, пропонованих до оформлення виїздних/в'їздних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі інформацію щодо термінів їх оформлення. Враховуючи характер укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 договору саме на останню було покладено обовязок перевірити відповідність наданих позивачем документів законодавству країни тимчасового перебування (у даному випадку Арабська Республіка Єкипет) та недопустити бронювання послуг за наперед недійсними паспортами.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

У Договорі вказано, що Турагент - ФОП ОСОБА_4 діє від імені та за дорученням Туроператора - ОСОБА_5, отже, саме Туроператор є особою, з якою в ОСОБА_3 було укладено договір і яка відповідає за завдану шкоду. Разом з тим, його не було залучено до участі у справі, хоча рішення суду першої інстанції може вплинути на його права та обов'язки.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду рішення обмежений статтею 303 ЦПК України та не може залучати до участі у справі інших осіб крім тих, що були визначені в суді першої інстанції. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 належить відмовити з інших підстав.

Вказане не позбавляє особу права звернутися до суду із повторним позовом до належних відповідачів з метою захисту своїх порушених інтересів.

Керуючись ч.1 ст. 239, 526 ЦК України, ст.ст. 20, 33 Закону України «Про туризм», ст. ст. 303, 304, п.п. 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг - відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.Ю. Тичкова

Судді : І.О. Бровченко

І.Г. Гальянова