Справа № 459/2460/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/2180/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні зазначеного позову, яким ОСОБА_3 просив визначити місце проживання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема вказує, що проживання дитини б батьком відповідатиме інтересам дитини, так як вона буде оточена батьківською любов'ю, забезпечена матеріально і духовним розвитком, а не поневірятися за кордоном. Звертає увагу на те, що орган опіки і піклування не дав висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з таких мотивів.

Встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, проживає із своєю матір'ю у м. Соснівці квартирі АДРЕСА_2.

Малолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю - ОСОБА_4 в АДРЕСА_3, де 01.10.2015 року розпочата процедура реєстрації їх місця проживання.

ОСОБА_4 є власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зі змісту статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року випливає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 29.11.1959 року передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Із матеріалів справи убачається, що батьки не дійшли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітня ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із приписів наведених вище норм як національного, так і міжнародного права, а також фактичних обставин справи і тому його рішення є законним.

Апелянт ОСОБА_3 не довів виняткових обставин, які б свідчили про необхідність розлучення дитини з матір'ю.

Натомість, суд першої інстанції поклав в основу рішення факти, які свідчать про особу матері, у тому числі про позитивне ставлення до дитини (любов і повага до дитини, належна участь у вихованні, фізичному і психологічному її становленні).

Жодного доказу на спростування цього висновку апелянт не надав.

Взяв до уваги суд першої інстанції і той факт, що ОСОБА_4 перебуває за кордоном з дитиною на законних підставах, працевлаштована, обоє мають житло для проживання. Малолітня дочка ОСОБА_5 відвідує початкову шкоду, де нормально адаптувалася до нових соціально - побутових умов, позитивно характеризується.

З огляду на викладені обставини доводи апелянта про те, що малолітня дитина поневіряється світом є надуманими і голослівними. Ці його твердження не є підставою для скасування рішення суду і задоволення його позову.

За відсутності підстав для розлучення дитини з матір'ю, доводи апелянта про його добре ставлення до дитини, спроможність у всьому забезпечити дитину не є самостійною підставою для скасування рішення суду.

Як убачається із витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 26.11.2015 року № 214 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» орган опіки і піклування не зміг визначитися із питанням про проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків і поклався на думку суду.

Відсутність категоричної відповіді органу опіки і піклування з цього питання не може бути підставою для визначення місця проживання дитини саме з батьком.

Суд першої інстанції дав оцінку матеріалам, зібраних комісією з питань захисту прав дитини і визначився по суті спору. Це рішення суд є правильним.

За ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З урахуванням наведених норм колегія суддів зазначає, що відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 не змінює обсяг його прав та обов'язків щодо дитини, у тому числі спілкуватися між собою, брати участь у її вихованні.

Здійснення цих прав та обов'язків має відбуватися за згодою між батьками. ОСОБА_4, з якою проживає дитина згідно рішення суду у цій справі, повинна сприяти ОСОБА_3 у здійсненні цих прав та обов'язків.

У разі відсутності такої згоди, спір може бути вирішений у судовому порядку.

Так як суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків місцевого суду, то рішення необхідно залишити без змін. А апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: