Справа № 303/240/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Чонка Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

19 січня 2016 року, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року, відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні позову.

ПАТ КБ "ПриватБанк" не погодилось з рішенням суду та подало апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що суд не повно з'ясував усіх фактичних обставин справи та не дослідив їх, і не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. А тому, вважає рішення суду необґрунтованим, та таким, що призвело до порушення норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник, позивача в особі Дурдинець Р.Ю., яка діє на підставі довіреності, підтримала, вимоги скарги, і просила таку задоволити, виходячи з наведених мотивів.

Представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 заперечив, доводи скарги, так-як, такі не відповідають матеріалам справи, оскільки відповідач не укладав кредитний договір на умовах наведених банком.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, але повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є, факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви стосуються того, що з ОСОБА_1 було укладено 15.01.2013 року договір № б/н за яким останній отримав кредит у сумі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Виходячи із цього, між сторонами вчинено у письмовій формі та підписано ними кредитний договір. А тому, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Та безпідставно вважав, що здійснена відповідачем після 31.10.2015 року оплата заборгованості по кредиту, вказує на те, що розмір заборгованості не відповідає тій сумі боргу, яка наведена в розрахунку до позову.

Проте такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються з обставинами справи, та вимогами норм матеріального права.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначено в ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження позовних вимог, ПАТ КБ "ПриватБанк" надав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку; Витяг з Умов і правил надання банківських послуг; Розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.01.2013 року, а.с. 4-31.

Згідно вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з аналізу статей 207 і 634 ЦК України, слід зазначити, що договір приєднання є укладеним, коли його зміст зафіксовано у певних документах, та які підписано сторонами.

Як вказує ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_1 не виконує належно договір, та кредит і відсотки не повертає, у зв'язку із чим, станом на 31.10.2015 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 11979,37 гривень.

Але, для того, щоб мати змогу говорити про порушення позичальником умов договору, слід чітко знати ці умови як позичальнику, так і суду.

У ході судового розгляду, представник відповідача в особі ОСОБА_3 підтвердив, що грошові кошти у сумі 1300 грн. було отримано його довірителем, але, такий погашено. Крім цього, наголосив, що кредитного договору його довіритель не підписував із Банком.

За змістом Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.01.2013 року, договір про надання банківських послуг складається з даної заяви, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, а.с. 5. Також вказано, що Пам'ятку клієнта, у якій містяться в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування, отримав і ознайомився з її змістом під розпис.

Наявна в матеріалах справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів льотного періоду" не містить реквізитів ОСОБА_1, і що ознайомлений з такою під розпис, а.с. 6-7.

Дослідивши зміст витягу з Умов і правил надання банківських послуг, слід зазначити, що такі не мають вказівок про зобов'язання конкретного позичальника. Крім цього, не відображають звітний період позичальника за Договором про надання банківських послуг, терміни внесення щомісячних платежів, і які саме взяті на себе зобов'язання порушено.

Умови і правила надання банківських послуг, містять лише загальні знеособлені посилання, а саме, у п. 1.1.2.5. зазначено, що клієнт зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених настояним Договором. А в п. 1.1.7.31. цих Умов наведено, що строк позовної давності стосовно вимог Банка по поверненню кредита, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банка, складає 50 років, а.с. 11, 21.

Таким чином, Умови і правила надання банківських послуг не містять особистого підпису ОСОБА_1. За відсутності підпису відповідача в Умовах і Правилах надання банківський послуг, відсутні підстави стверджувати, що сторонами узгоджено умови договору. А звідси, колегія суддів зазначає, що Умови і правила надання банківських послуг не являються тим самим належним і допустимим доказом, який би стверджував той факт, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника, а також те, що позичальник погодився на строк позовної давності в 50 років.

У зв'язку із цим, доводи представника відповідача в особі ОСОБА_3 про не підписання довірителем кредитного договору не можна визнати необґрунтованими. Оскільки, ОСОБА_1 не ознайомлений у повній та достатній мірі з умовами договору про надання банківських послуг, а тому, Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 15.01.2013 року.

Такий правовий висновок стосовно не підписання позичальником Умов і правил надання банківських послуг міститься, і в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справа № 6-16цс15.

Та обставина, що ОСОБА_1 не звертався з позовом про визнання кредитного договору № б/н від 15.01.2013 року, недійсним не може являтись перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору.

Отримавши в ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти у сумі 1300 гривень, ОСОБА_1 повернув банку суму в розмірі 2610 гривень, що вказує на те, що позичальником, окрім тіла кредиту повернуто Банку ще й відсотки за користування. Виходячи з тих обставин, які склались між сторонами за відсутності конкретно обумовлених умов надання кредиту, позичальник за загальними правилами повернув банку отримані грошові кошти, і при цьому сплатив певні відсотки за користування коштами.

Наданий ПАТ КБ "ПриватБанк" розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.01.2013 року не можна вважати належним і допустимим доказом, так-як такий складено за наявності погоджених і підписаних умов договору про надання банківських послуг. Тоді-як, ОСОБА_1 не підписував Умови і правила надання банківських послуг, а тому, наведені розрахунки не є безспірними, і такими, що відповідають реальним обставинам справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.01.2013 року, яка підписана ОСОБА_1 не доводить того факту, що останній письмово ознайомився і погодився з конкретним змістом Умов і Правил надання банківських послуг та Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів льотного періоду", які підписав. А звідси, обставини справи не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки, доводи ПАТ КБ "ПриватБанк" не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин встановлених апеляційним судом, а тому, колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213 і 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ____________________

____________________