№ 2/521/661/16
10 березня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
У судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Як встановлено в судовому засіданні, 10 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1, ОСОБА_3 було укладено ОСОБА_2 договір про надання кредитних послуг договір № 08-660/075-302.
Відповідно до п. п. 1-3 Основних положень договору, банк надав позичальникам грошові кошти в межах загального ліміту кредитування в сумі 350000,00 доларів США, а позичальники зобовязалися повертати кредит у строки та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, сплачувати проценти у розмірі не більше 14,20% річних в доларах США, сплачувати комісію. Надання кредитних послуг здійснюється протягом періоду з 10.04.2008 року по 09.04.2018 року включно.
Відповідно до п. 4.1 Загальних умов кредитування договору, у разі прострочення відповідним позичальником строків повернення кредиту (його частини) та/або сплати процентів та/або комісій, відповідний позичальник сплачує банку пеню в національній валюті в розмірі подвійної обліковою ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.
10 квітня 2008 року позивач та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 08-660/075-302/1 до ОСОБА_2 договору про надання кредитних послуг № 08-660/075-302 від 10.04.2008 року, якою сторони погодили, що кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у формі разового кредиту в сумі 350000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 13,5% річних та комісій. Відповідно до п. 3 додаткової угоди, кредит надається на строк з 10.04.2008 року по 09.04.2009 року включно.
11 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір (нежитлової нерухомості), зареєстрований в реєстрі за №711.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за ОСОБА_2 договором про надання кредитних послуг, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги пятої ЦК України, які містять загальні положення про зобовязання та забезпечення виконання зобовязання, а також Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що позичальники свої зобовязання по договору не виконали, тіло кредиту не повернули, проценти за користування кредитом не сплатили у визначений договором термін. Таким чином, позичальники порушили істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 02.07.2015 року становить загальну суму у розмірі 904113,76 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного:
заборгованість за кредитом 350000,00 дол. США.;
заборгованість по сплаті процентів 304750,00 дол. США.;
пеня за прострочення сплати кредиту 134876,39 дол. США;
Отже загальна сума заборгованості за ОСОБА_2 договором про надання кредитних послуг №08-660/075-302 від 10.04.2008 року становить 904113,76 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення 10.03.2016 року (1 долар США= 26,182756 грн.) складає 23672189,97 грн.
Таким чином, зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк», які виникли із ОСОБА_2 договору про надання кредитних послуг № 08-660/075-302 від 10.04.2008 року відповідачем в повному обсязі не виконані.
Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання будь-яким з позичальників основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п. 4.5 Іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зазначених в іпотечному договорі. Пункт 4.6.2 Іпотечного договору,передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно із положеннями п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити.
Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 526, 575, 589, 590, 591, 598, 599, 612 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 38, 39,41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий Ю.В. Тополева