УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом приватної фірми «Пром-Буд-Сервіс» до ОСОБА_4 про визнання договору дарування фіктивним,

за касаційною скаргою приватної фірми «Пром-Буд-Сервіс» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року приватна фірма «Пром-Буд-Сервіс»(далі - ПФ «Пром-Буд-Сервіс») в особі засновника ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, та остаточно просила визнати недійсним договір дарування, укладений між ПФ «Пром-Буд-Сервіс»в особі засновника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про передачу у власність обдарованого приміщення бару площею 116,3 кв. м в цілому з відповідними надвірними будівлями і спорудами до нього, розташованого в АДРЕСА_1, посвідчений 19 лютого 2001 року приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Колесником М.М.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 лютого 2011 року з метою ухилення від конфіскації у зв'язку із порушенням кримінальної справи був укладений мнимий (фіктивний) договір дарування приміщення бару, згідно з яким ПФ «Пром-Буд-Сервіс» в особі засновника ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв у дарунок вказане вище приміщення бару балансовою вартістю 16 450 грн, розташоване на земельній ділянці площею 5 830 кв. м, яка передана у постійне користування ПФ «Пром-Буд-Сервіс» для виробничого призначення відповідно до рішення Славутської міської ради від 20 квітня 1994 року № 305.

Позивач вказував, що після укладення договору фірмою-дарувальником приміщення бару ОСОБА_7 не передавалося, а перебувало та перебуває на балансі ПФ «Пром-Буд-Сервіс», використовується фірмою та зареєстроване за нею, оскільки ОСОБА_7 реєстрація договору дарування у Славутському БТІ не проводилася.

Посилаючись на те, що йому стало відомо про звернення до суду ОСОБА_4, як спадкоємця за заповітом ОСОБА_7, з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в тому числі і на приміщення бару, позивач вважав, що договір дарування був укладений без наміру створити юридичні наслідки, лише з метою ухилення від звернення стягнення на приміщення бару за домовленістю між засновником фірми та ОСОБА_7

Крім того, вказав, що на час укладення спірного договору дарування приміщення бару засновник фірми ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, яка не надавала своєї згоди на відчуження вказаного майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

З огляду на викладене просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПФ «Пром-Буд-Сервіс» відхилено, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПФ «Пром-Буд-Сервіс», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував рішення Славутського міського суду Хмельницької області від 24 липня 2003 року про відмову у позові Славутського міжрайонного прокурора до ПФ «Пром-Буд-Сервіс», ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування приміщення бару та виходив з того, що договір дарування відповідає вимогам закону, оскільки у ньому зазначені усі істотні умови договору дарування, він був укладений та посвідчений нотаріусом у присутності дарувальника та обдарованого, дійшовши обґрунтованого висновку, що Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, чинний на час укладення договору дарування, не пов'язував момент виникнення права власності на нерухомість з моментом державної реєстрації договорів, що підлягали такій реєстрації, у зв'язку із чим та обставина, що ОСОБА_7 не зареєстрував договір дарування в бюро технічної інвентаризації не може впливати на правомірність набуття права власності на приміщення бару.

Також судами попередніх інстанцій вмотивовано відхилено доводи заявника щодо укладення договору дарування без згоди дружини ОСОБА_8, оскільки такі спростовуються наявною в матеріалах справи копією її заяви про надання згоди на дарування приміщення бару (а. с. 91).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватної фірми «Пром-Буд-Сервіс» відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

В.А. Нагорняк