Ухвала

іменем україни

19 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 серпня 1983 року по 05 лютого 2009 року вона працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод»). В результаті тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища, вона отримала професійне захворювання. Згідно первинного висновку Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 10 березня 2009 року, їй встановлено по сукупності захворювань 40 % втрати працездатності, призначено 3 групу інвалідності. Згідно висновку Дніпропетровської обласної МСЕК від 29 вересня 2011 року позивачу встановлено 50 % втрати працездатності. Внаслідок отриманих професійних захворювань їй було завдано значну моральну шкоду, оскільки вона втратила працездатність, стала інвалідом, була звільнена з роботи за станом здоров'я. Фізичні недуги спричиняють їй страждання, в неї порушені нормальні умови життя, вона змушена пристосовуватися та організовувати своє життя, постійно потребує нагляду лікарів, тривалий час перебуває на лікуванні.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» на її користь на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, 175 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, 175 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру моральної шкоди змінено, стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» на користь ОСОБА_4 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 знаходилася у трудових відносинах з ВАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», правонаступником якого є ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», де працювала у шкідливих умовах праці з 04 серпня 1983 року по 05 лютого 2009 року (більше 25 років), зокрема, на посаді машиніста крана металургійного виробництва Новомосковського трубного заводу.

ОСОБА_4 була звільнена з роботи 05 лютого 2009 року за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Працюючи у відповідача, при виконанні трудових обов'язків, позивач отримала професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеню від дії загальної вібрації з церебрально-периферичною ангіодистонією, синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії з прогресуючою дистрофією у вигляді плечолопаткового періартрозу ПФС 1-2 ст., двобічного гонартрозу і періартрозу ПФ 2 ст., деформуючого артрозу ліктьових і дрібних суглобів кистей та стоп ПФС 1 степені, вираженими функціональними порушеннями нервової системи (синдром неврастенії), нейросенсорна приглухуватість 9з легким зниженням слуху), що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2013 року, виписними епікризами, виписками із медичних карт та історій хвороб щодо незадовільного стану здоров'я ОСОБА_4

Висновком МСЕК від 10 березня 2009 року позивачу первинно, у зв'язку з професійним захворюванням, було встановлено 3 групу інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності, але в послідуючий час позивачка неодноразово проходила переогляди, де ці факти підтверджувалися, а згідно висновків МСЕК від 23 серпня 2012 року та від 13 травня 2014 року повторно встановлено третю групу інвалідності та 50 % (45% - вібраційна хвороба, 5 % - туговухість) втрати професійної працездатності з переоглядом 15 травня 2016 року.

Таким чином, позивач, працюючи у шкідливих умовах праці, отримала професійне захворювання, стала інвалідом та втратила професійну працездатність і їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона: втратила можливість працювати за станом здоров'я і утримувати родину, постійно відчуває фізичний біль та душевні страждання; змушена постійно лікуватись, а все це привело до порушення звичайних життєві зв'язків та потребує від неї додаткових зусиль для влаштування подальшого життя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так, суд вірно виходив із того, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка завдана їй в результаті отриманого професійного захворювання під час роботи в шкідливих умовах праці.

Разом з тим, змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру моральної шкоди, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, врахував: характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова