Справа № 663/2770/14-ц
Провадження № 4-с/663/18/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Скадовськ

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Шульги К. М.

секретаря Кубрик О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи державний виконавець Скадовського районного відділу державної виконавчої служби ГТЮ у Херсонській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання неправомірними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, яку мотивує тим, що на виконанні ВДВС Скадовського РУЮ знаходилося виконавче провадження з примусового виконання листа №663/2770/14-ц, виданого Скадовським районним судом Херсонської області. 29.07.2016 з листа її доньки ОСОБА_4 їй стало відомо, що постановою державного виконавця від 17.06.2016 накладено арешт на все її майно. Вважає постанови державного виконавця незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що вона проживає в м. Дніпро у власній квартирі, працює по найму, тому державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки на порушення ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист було подано до державної виконавчої служби не за місцем виконання. На порушення ст.ст.52, 63 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не перевірив наявність рухомого майна, а відразу наклав арешт на все майно, в тому числі, нерухоме майно. Просить визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1, її представник за довіреністю ОСОБА_5 обставини, викладені у скарзі підтримали, наполягали на задоволенні скарги.

Державний виконавець Скадовського РВДВС ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд скарги за його відсутності не надав, направивши натомість письмові заперечення, в яких вказав, що згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається, крім іншого, місце проживання або перебування боржника (для фізичних осіб); провадження було відкрито на підставі зазначених у виконавчому листі реквізитів боржника ОСОБА_1, а саме: м. Скадовськ, вул. Володарського, 38/1; виконавче провадження відкрито на підставі ст.19 цього Закону; виконавчі дії можуть бути здійснені за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна на підставі ст.20 Закону. Також вказав на обовязок боржника повідомляти протягом трьох робочих днів про зміну місця проживання чи перебування та про зміну місця роботи на підставі ст.12 Закону. Зазначив, що 29.06.2016 до відділу надійшла заява від ОСОБА_4, доньки ОСОБА_1, про місце проживання останньої, що стало підставою для перевірки зареєстрованого місця проживання боржника, а у подальшому для закінчення виконавчого провадження та направлення матеріалів провадження за належністю до іншого відділу ДВС. На підставі викладених обставин просив відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти скарги заперечувала, повідомила що весь час ОСОБА_1 фактично знаходилася в м. Скадовську, проживає по сусідству; дії щодо оскарження постанов державного виконавця у звязку з реєстрацією її місця проживання у м. Дніпро вважає такими, що затягують фактичне виконання рішення суду.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець розяснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Компетенцію судів загальної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби визначено ст.383 ЦПК України. За нормою цієї статті Кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа у справі №663/2770/14-ц, виданого Скадовським районним судом Херсонської області 30.06.2015, державним виконавцем ВДВС Скадовського РУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 5243,60 грн.

Як вбачається з виконавчого листа, ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Як вбачається з паспорта, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: м. Дніпро, ж/м КомунарАДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до положень частин 2, 3 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зі змісту зазначених вище вимог закону вбачається, що державний виконавець при надходженні до відділу ДВС виконавчого документу зобовязаний прийняти його до виконання протягом трьох днів з моменту отримання і на наступний день від дня відкриття виконавчого провадження направити копію такої постанови для адреси боржника та стягувача.

Таким чином, вимоги заявника про визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження та її скасування є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження слід зазначити наступне.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до положень ст.52 цього ж Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

За змістом вказаних норм державний виконавець повинен звернутися до боржника з тим, щоб той запропонував для реалізації (стягнення) певні види майна.

Проте, як зазначає заявник, державний виконавець до боржника з пропозицією надати перелік майна, на яке може бути звернено стягнення, не звертався.

Згідно наданих суду документів розмір стягнення складає 5243,30 грн. Вартість інших витрат державним виконавцем не обрахована і окремо не зазначена.

Постановою державного виконавця від 17.06.2016 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення: 5243,60 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише у межах суми боргу (а.с.6).

Накладення арешту на майно передбачає звернення стягнення на це майно в рахунок сплати боргу.

Вимога закону про накладення арешту на майно в межах стягнення означає, що арешт повинен накладатися на майно, вартість якого відповідає розміру стягнення. Накладення арешту на майно, вартість якого невідома, із зазначенням суми, яка підлягає стягненню з боржника, не відповідає вимогам закону.

Державним виконавцем при накладенні арешту на все майно ОСОБА_1 в межах суми боргу 5243,60 грн. не зясовано ні вартості майна, на яке накладено арешт, ні наявності у боржника майна.

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем не належно здійснено заходи в рамках виконавчого провадження, оскільки здійснені ним дії не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права боржника, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За встановлених обставин, вимоги за скаргою підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.208-210, 383-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 Миколаївни, заінтересовані особи державний виконавець Скадовського районного відділу державної виконавчої служби ГТЮ у Херсонській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання неправомірними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження від 17.06.2016, винесену державним виконавцем Скадовського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ Херсонської області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №48212387 при примусовому виконанні виконавчого листа №663/2770/14-ц, виданого 20.02.2015 Скадовським районним судом Херсонської області.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Скадовський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя К. М. Шульга

Повний текст ухвали

виготовлено 28.10.2016