РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/547/16-ц

Провадження № 2/643/2037/16

07.09.2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Малихіна О.Р.

при секретарі - Воловод К.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції і ОСОБА_2, третя особи: ПАТ «Альфа-Банк» і приватний нотаріус Харченко І.А., про визнання недійсним електронних торгів з продажу нерухомого майна, визнання протоколу проведення електронних торгів недійсним, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки і свідоцтва виданого приватним нотаріусом,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними електронні торги з продажу кв. АДРЕСА_1 проведені ДП «Сетам» 04.11.2015 року, визнати недійсним протокол проведення електронних торгів №126836 від 04.11.2015 року, скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 11.12.2015 року і скасувати свідоцтво видане приватним нотаріусом Харченко І.А. 22.12.2015 року зареєстрованого в реєстрі за №2660 на ім'я ОСОБА_2.

В обгрунтування вказує, що на виконанні у державного виконавця знаходився виконавчий напис приватного нотаріуса від 12.02.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на вказану квартиру, яка належить їй і передана нею в іпотеку ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», у якості забезпечення виконання зобов'язання за основним договором - рамковою угодою від 22.01.2008 року та за договором про надання траншу від 22.01.2008 року, що укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-Банк». Відповідно до договору банк надав позичальнику Кредит в сумі 37000,00 доларів США. Спірна квартира виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті і відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» не може бути примусово відчужене без згоди власника. Дана квартира є місцем її постійного проживання і єдиним нерухомим майном, що зареєстровано за нею на праві власності. Загальна площа квартири становить 56,7 м.кв..

При проведенні електронних торгів грубо порушено тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (затвердженого наказам Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656) надалі порядок, Закону України «Про іпотеку», порядок передачі нерухомого майна на зберігання. Не була здійснена публікація про дату і час проведення електронних торгів в двох місцевих (за місцем розташування предмета іпотеки) друкованих засобах масової інформації, що призвело до позбавлення можливості участі в торгах інших осіб та суттєве зменшення ціни продажу майна. Також не було зроблено жодного повідомлення від організатора і іншим учасникам виконавчого провадження. Повідомлення організатора, які нібито були направлені позивачу, також складені з порушенням вимог діючого законодавства. Порушені строки проведення електронних торгів, другі і треті торги були призначені більш ніж через місяць після того, як не відбулись перші торги.

Також в порушення ст.. 45 Закону України «Про іпотеку» копія протоколу про проведення електронних торгів їй направлені у встановлений строк не були.

Відповідачі, а саме Державне підприємство "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції позов не визнали з тих підстав, що позивачка була повідомлена про дату, час і місце електронних торгів своєчасно і належним чином. Спірна квартира не підпадає під дію закону про мораторій.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував з тих підстав, що про проведення електронних торгів було повідомлене всіх своєчасно і він на законних підставах придбав спірну квартиру.

Представник третьої особи ПАТ "Альфа-Банк" у судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, в яких позов не визнав з тих самих підстав.

Третя особа приватний нотаріус Харченко І.А. про дату і час розгляду справи повідомлена повісткою, але в судове засідання не з'явилась.

В судовому засіданні встановлене настуне.

22.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Альфа-банк" та громадянином ОСОБА_4 було укладено рамкову угоду №SMERS00551 про надання кредитних продуктів, на підставі якого було укладено договір про надання траншу №SME0007721 від 22.01.2008 року, а, відповідно до п.1.1 якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 37000,00 долларів США. Крім цього, на виконання вищевказаної рамкової угоди від 22.01.2008 року, 08.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Альфа-банк" та громадянином ОСОБА_4 було укладено договір про надання траншу №SME0017338, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 12000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, передбачених рамковою угодою №SMERS00551 від 22.01.2008 року та договору про надання траншу №SME0007721 від 22.01.2008 року, 22.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Альфа-банк" та громадянкою ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №SMERS00551/1, відповідно до умов якого передано в іпотеку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру №21, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

12.02.2014 року, у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. був вчинений виконавчий напис №270, відповідно до якого звернуто стягнення на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру №21, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка була предметом іпотеки відповідно до умов договір іпотеки №SMERS00551/1 від 22.01.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання про надання траншу №SME0007721 від 22.01.2008 року, укладеним між громадянином ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк". За рахунок коштів, отриманих від реалізаціїї вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги стягувача - Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" в розмірі 252402,16 грн., з яких за кредитом - 240675,54 грн., по відсотках - 11726,62 грн.

05.06.2014 року Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" вищевказаний виконавчий напис був пред'явлений до Московського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

06.06.2014 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ, керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43627344,копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

З метою виконання виконавчого документу накладено арешт на квартиру № 21 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43627344 від 06.06.2014 року.

Відповідно до довідки, наданої начальником Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_6, за даними картотеки дільниці № 30 КП «Жилкомсервіс» м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1, серед зареєстрованих осіб зазначена ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

21.11.2014 до Московського ВДВС ХМУЮ надійшла письмова заява стягувача ПАТ "Альфа-банк" в особі представника за довіреністю Намєткіна О.В., в дані заяві зазначено, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено мораторій на примусове стягнення нерухомого і рухомого майна громадян України, які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті. Однак, як вбачається з умов кредитного рамкової угоди №SMERS00551 від 22.01.2008 року про надання кредитних продуктів, договору про надання траншу №SME0017338 від 22.01.2008 року та договору про надання траншу №SME0017338 від 08.09.2008 року, їй надано кредити у на фінансування витрат на будівництво нерухомості для його подальшого використання у підприємницькій діяльності та на задоволення неспоживчих потреб, з чого вбачається, що дія даного мораторію не поширюється вимоги ПАТ «Альфа-Банк»» по вищезазначеному виконавчому документу та договору. Стягувач, посилаючись на положення ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до відділу з проханням вжити усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання виконавчого напису №270 вчинений 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. про звернення стягнення на квартиру №21, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, з метою задоволення вимог ПАТ «АЛЬФА-БАНК» в сумі розміром 252 402,16 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису в сумі 3 500,00 грн та звернути стягнення на нерухоме майно згідно з виконавчим документом. В обґрунтування даної заяви стягувачем додано наступні документи: копію рамкової угоди №SMERS00551 від 22.01.2008 року про надання кредитних продуктів; копію договору про надання траншу від 22.01.2008р. №SME0007721; копію договору про надання траншу від 08.09.2008 року №SME0017338; договору поруки №SМЕRS00551 від 22.01.2008р.; копію договору іпотеки №SMERS00551/1 від 22.01.2008р.; копію договору від 07.04.2009р. про зміну умов №1 до договору іпотеки №SMERS00551/1 від 22.01.2008р.; копію додаткового договору від 21.04.2011р.; копію витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек; копію витягу про реєстрацію в ЄРЗВОНР; копію договору купівлі-продажу від 12.06.2001р. квартири АДРЕСА_1 копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно; копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1

З огляду на вищевикладене, державним виконавцем згідно ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення було звернено на нерухоме майно боржника, а саме: квартира № 21, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на підставі договору купівлі продажу р.№ 1-2079 посвідчений 20.06.2001 приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д., право власності на нерухоме майно зареєстровано в КП "ХМБТІ", реєстраційний номер 21818184, номер запису П-5-56038 в книзі 1.

15.04.2015 актом опису та арешту майна було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру № 21 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

06.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вартість майна, згідно проведеної суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9, який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності виданий 16.02.2015 за № 124/15 Фондом державного майна України, становить 586 000,00 грн. без урахування ПДВ, арештованого державним виконавцем в ході примусового виконання ВП № 43627344, з примусового виконання виконавчого напису № 270 посвідчений 12.02.2014 ПН КМНО Паракуда І.В., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру № 21 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна переданого в іпотеку, пропоную задовольнити вимоги стягувача ПАТ "Альфа-банк" (адреса: м. Київ, пр. Московський 9, корп. 4-Б, БЦ Форум Парк Плаза, ) в сумі 252402,16 грн. Звіт про оцінку описаного й арештованого майна складений оцінювачем відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

21.05.2015 відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу сторін виконавчого провадження було направлено повідомлення про оцінку арештованого майна.

Державним виконавцем підготовлені документи у відповідності з вимогами чинного законодавства України, а саме: ст.ст. 19, 20, 22, 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5.

17.06.2015 на адресу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області направлено пакет документів для вирішення питання, щодо реалізації нерухомого майна, а саме: квартира № 21, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на підставі договору купівлі продажу р.№ 1-2079 посвідчений 20.06.2001 приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д., право власності на нерухоме майно зареєстровано в КП "ХМБТІ", реєстраційний номер 21818184, номер запису П-5-56038 в книзі 1, яким даний пакет документів передано до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Перші та другі електронні торги, призначені відповідно на 31.07.2015 року та 21.09.2015 року, не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів. 04.11.2015 року за наслідками проведення третіх електронних торгів вищевказане майно було реалізовано згідно протоколу проведення електронних торгів №126836 від 04.11.2015 року громадянину ОСОБА_2.

12.12.2015 державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки на підставі протоколу № 126836 від 04.11.2015 року по проведенню електронних торгів, виданого Державним підприємством «СЕТАМ».

Крім того, в позовній заяві, представник боржника стверджує, що ОСОБА_1 про факт реалізації майна на електронних торгах, стало відомо лише в кінці грудня 2015 року від переможця електронних торгів. Також з позовної заяви вбачається, що боржник постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до матеріалів виконавчого провадження процесуальні документи, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» повинні бути доведені до відома боржника направлялись саме на вищезазначену адресу. Виходячи з вище наведеного дії державного виконавця були вчинені відповідно до діючого законодавства, в межах повноважень державного виконавця, права чи свободи позивача не було порушено.

Таким чином, на думку суду, реалізація належного позивачу нерухомого майна - двохкімнатної квартири №21, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відбувалася з дотриманням норм чинного законодавства України, в тому числі Закону України "Про виконавче провадження", з дотриманням встановленої законодавством процедури примусової реалізації майна боржникам, в межах повноважень, наданих органам державної виконавчої служби, чинним законодавством України. Доводи, зазначені позивачем, цих висновків суду не спростовують.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, для того, щоб визнати недійсним договір чи його окреме положення за пунктом 1 статі 203 ЦК необхідна наявність трьох складових у їх сукупності, а саме: 1) невідповідність змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства; 2) правочин має суперечити інтересам держави і суспільства; 3) правочин має суперечити моральним засадам суспільства. Необхідно наголосити, що відсутність хоча б одного з вказаних елементів виключає можливість визнання правочину або його окремого положення недійсним, адже дана норма містить єднальні судження «а також» та «і».

Проте, позивачем в своєму позові не зазначено та не вказано обґрунтованих доводів, яким чином примусова реалізація предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів суперечить Цивільному кодексу, які саме норми ЗУ «Про захист прав споживачів» порушуються, та яким саме інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суперечить правочин з реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-301цс15 «Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення».

Наведені позивачем порушення норм підзаконних актів, які на думку позивача начебто існували, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Що стосуються твердження позивача, що вищевказаний кредитний договір є споживчим, а тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті", то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» протягом дії цього Законуне може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, обов'язковою умовою заборони відчуження предмета іпотеки є споживчий характер кредитного договору, зокрема його надання для задоволення споживчих потреб.

Разом з тим, як вбачається з умов кредитної рамкової угоди №SМЕRS00551 від 22.01.2008р. про надання кредитних продуктів, договору траншу від 22.01.2008р. №SМЕ0007721 та договору про надання траншу від 08.09.2008р. №SМЕ0017338, їй надано кредити у на фінансування витрат на будівництво нерухомості для його подальшого використання у підприємницькій діяльності та на задоволення неспоживчих потреб, з чого вбачається, що дія даного мораторію не поширюється вимоги ПАТ «Альфа-Банк»» по вищезазначеному виконавчому документу та договору, оскільки кредитний договір є неспоживчим.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що 09.01.2008 року позичальником ОСОБА_4 було складено та надано ЗАТ «Альфа-Банк» анкету на отримання кредиту в розмірі 37000 доларів США з строком повернення 60 календарних місяців, на підставі якої між банком та позичальником був укладений договір про надання траншу №SМЕ0007721 від 22.01.2008 року, відповідно до п.1.2 якого зазначено цільове використання кредиту - фінансування витрат на будівництво нерухомості для подальшого її використання у підприємницькій діяльності.

Крім цього, 26.08.2008 року позичальником ОСОБА_4 було складено та подано ЗАТ «Альфа-Банк» заявку на отримання кредиту в розмірі 12000,00 доларів США, відповідно до якої між банком та позичальником був укладений договір про надання траншу №SME0017338 від 08.09.2008 року, згідно з п.1.2 якого було зазначено цільове призначення кредиту за договором - задоволення неспоживчих потреб.

При цьому, у заявці на отримання кредиту позичальник зазначив, що є фізичною особою - підприємцем, про що виконкомом Харківської міської ради видано свідоцтво №0045024 від 19.04.2002 року. Наявність у позичальника статусу фізичної особи-підприємця також підтверджується даними єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого позичальник зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності 19.04.2002 року за №0045024.

Вищенаведене свідчить, що кредит є неспоживчим, а також наданим особі, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, а отже має змогу використовувати кредитні кошти на цілі зазначені у вищевказаних кредитних договорах - неспоживчі цілі та будівництво нерухомості для її подальшого використання у підприємницькій діяльності.

Так, відповідно до вимог п.23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до вимог п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач -це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Разом з тим, як вбачається з умов кредитної рамкової угоди №8МЕЯ800551 від 22.01.2008р. про надання кредитних продуктів, договору траншу від 22.01.2008р. №8МЕ0007721 та договору про надання траншу від 08.09.2008р. №8МЕ00017338., позивачу надано кредити у на фінансування витрат на будівництво нерухомості для його подальшого використання у підприємницькій діяльності та на задоволення неспоживчих потреб, що свідчить про те, що кредитний договір є неспоживчим.

Тому суд вважає, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» під час здійснення примусової реалізації предмета іпотеки не були порушені, а отже твердження позивача є безпідставними.

Аналогічна правова позиція зазначена Апеляційним судом Харківської області в Узагальненні судової практики проблемних питань, що виникають при вирішенні спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки при застосуванні Закону України № 1304-VII від 03.06.14 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», проведеному відповідно до плану судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області на перше півріччя 2015 року.

В даному Узагальненні було зазначено, що однією з умов застосування цього положення є саме споживчий кредит наданий у іноземній валюті кредитними установами - резидентами України. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Тобто інші кошти, отримані у вигляді кредиту для цілей відмінних від вищевказаних, не охоплюються терміном споживчого кредиту, а забезпечення таких зобов'язань іпотекою не захищено законом про введення мораторію.

Інші доводи, зазначені позивачем, зокрема щодо відсутні публікації про проведення електронних торгів у місцевих друкованих засобах масової інформації за місцем розташування предмета іпотеки, не повідомлення іпотекодавця про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна, порушення строків проведення повторних торгів, на належать до предмету доказування по даній справі, оскільки за наявності фактів невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, та встановленого під час судового розгляду дотримання органами державної виконавчої служби норм чинного законодавства України, в тому числі Закону України "Про виконавче провадження" при реалізації предмета іпотеки, не є безумовними підставами для визнання електронних торгів недійсними.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до пп. 1 п.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд на підставі сукупності зібраних по справі доказів вважає, що твердження позивачки є недоведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області особами які брали участь в судовому засіданні протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, а особами які не брали участь в судовому засіданні протягом того ж строку з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: