Справа № 359/274/15-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/1216/16 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 38 20.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

встановила :

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 та частина будинку по АДРЕСА_2; оскільки ОСОБА_4 заповіт не складав, спадкоємці звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини за законом. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшла вона, як рідна дочка померлого та мати покійного - відповідачка по справі ОСОБА_2 Вона і відповідачка спадщину прийняли, подавши до нотаріуса відповідні заяви.

Вказувала, що відповідачку по справі необхідно усунути від права на спадкування, оскільки вона за життя спадкодавця повністю самоусунулась та фактично ухилилась від надання будь-якої допомоги важко хворому сину, який знаходився у безпорадному стані, потребував постійної сторонньої допомоги; відповідачка мала можливість, але умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві.

Зазначала, що мати померлого ОСОБА_2 проживає в с. Гора Бориспільського району. За життя померлий багато допомагав матері, як по господарству, так і матеріально (зробив в її будинку капітальний ремонт, займався оформленням документів на будинок власними коштами тощо). У 2013 році батько важко захворів і згодом йому був встановлений діагноз: рак лівої легені. Згідно медичної документації, через важке онкологічне захворювання, він неодноразово проходив як амбулаторне, так і стаціонарне лікування.

Усі обов'язки по догляду за батьком, надання йому як матеріальної, так і іншої допомоги, виконувала вона самостійно: вирішувала усі питання пов'язані з упорядкуванням та забезпеченням належного побуту спадкодавця (прання, прасування, готування їжі, прибирання, переодягання, годування, вчасність процедур тощо), а також здійснювала постійний догляд за ним, оскільки через важкий стан здоров'я він протягом певного часу не міг самостійно вирішувати не лише дрібно побутові проблеми, а й самостійно рухатись.

Позивачка стверджувала, що відповідачка по справі, яка незважаючи на похилий вік - 1937 р.н. мала достатньо сил для того, щоб допомагати по догляду за важко хворим та непрацездатним сином, але не надавала ніякої ані фізичної, ані матеріальної допомоги; на прохання подивитись якийсь час за хворим у період її відсутності ( придбання продуктів, ліків та інших предметів по догляду за хворим) відповідачка відмовлялась це роботи, хоча нетривале спостереження за хворим не несе фізичного чи будь-якого іншого навантаження з огляду на її вік.

Посилаючись на приписи ст. 198 СК України, вважала, що відповідачка, як мати, зобов'язана була утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, якій потребував матеріальної допомоги та на положення ч.5 ст.1224 ЦК України, за якою за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, а також на роз'яснення п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, просила задовольнити її позов.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, яка відкрилась після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_4 , який на час відкриття спадщини був зареєстрований в АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду з підстав невідповідності нормам матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову позивачки.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно п.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець - батько позивачки ОСОБА_3 та син відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 02.06.2014 року (а.с.6).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивачки від 23.05.1996 року та свідоцтвом про укладення шлюбу 27.11.2010 року, внаслідок якого позивачка змінила прізвище (а.с.7,8).

Згідно довідки про причину смерті № 154 від 02.06.2014 року за висновком лікаря, ОСОБА_4 помер від злоякісного новоутворення середостіння, місце смерті - с.Гора, Бориспільського району, Київської області (а.с. 6, 9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

До кола спадкоємців І черги за законом увійшли позивачка ОСОБА_3, як рідна дочка померлого та його мати - відповідачка по справі ОСОБА_2 Сторони у встановлений законом строк спадщину прийняли, подавши до нотаріуса відповідні заяви, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38022922 від 01.08.2014 року, спадкова справа № 260/2014 та подана до нотаріуса заява відповідачки про прийняття спадщини (а.с.23-27).

Відповідачка ОСОБА_2, 1937 р.н. є рідною матір'ю спадкодавця та проживає в с. Гора Бориспільського району (а.с.23,24)

У 2013 році спадкодавець ОСОБА_4 захворів - йому був встановлений діагноз: рак лівої легені. Згідно медичної документації, через важке онкологічне захворювання, він неодноразово проходив стаціонарне лікування, що підтверджується довідками з лікарні № 230 від 21.05.2014 року та № 235 від 30.05.2014 року (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_4 через тяжку хворобу знаходився в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, що підтверджується медичними документами та показами свідків. Необхідну сторонньому допомогу надавала позивачка, а відповідачка ухилилася від надання такої допомоги; позивачка самостійно вирішувала усі питання пов'язані з упорядкуванням та забезпеченням належного побуту спадкодавця (прання, прасування, готування їжі, прибирання, переодягання, годування, вчасність процедур тощо), а також здійснювала постійний догляд за ним, оскільки через важкий стан здоров'я він протягом певного часу не міг самостійно вирішувати не лише дрібно побутові проблеми, а й самостійно рухатись. Відповідачка по справі, яка незважаючи на похилий вік, мала достатньо сил для того, щоб допомогти по догляду за важко хворим та непрацездатним сином, так і не надала ніякої ані фізичної, ані матеріальної допомоги. За час поки спадкодавець хворів, був дуже слабий і потребував постійного догляду, відповідачка не вчинила жодних дій з опіки за хворим сином, фактично ухилившись від виконання свого обов'язку по догляду та утриманню непрацездатного, важко хворого сина. В силу приписів ст. 198 СК України, відповідачка як мати зобов'язана була утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, якій потребував матеріальної допомоги, однак, жодних даних, що таку допомогу остання надавала суду не було надано. У зв»язку з цим суд дійшов висновку про необхідність усунути матір померлого ОСОБА_4 від спадкування після його смерті.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та роз»ясень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ цієї категорії, суди мають враховувати, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов»язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з»ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність усіх обставин ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, які мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

По справі встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець - батько позивачки ОСОБА_3 та син відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_4 Відповідачка ОСОБА_2, 1937 р.н. є рідною матір'ю спадкодавця та проживає в с. Гора Бориспільського району. Згідно медичної документації ОСОБА_4 у 2013 році захворів - йому був встановлений діагноз: рак лівої легені. Через важке онкологічне захворювання, останній неодноразово проходив стаціонарне лікування, що підтверджується довідками з лікарні № 230 від 21.05.2014 року та № 235 від 30.05.2014 року.

ОСОБА_4 постійно був зареєстрований в АДРЕСА_1, проте тривалий час, у т.ч. і на час смерті, проживав в с. Гора Бориспільського району.

Обгрунтовуючи рішення, суд вважав доведеними обставини, що за час поки спадкодавець хворів, був дуже слабий і потребував постійного догляду, позивачка самостійно вирішувала усі питання пов'язані з упорядкуванням та забезпеченням належного побуту спадкодавця (прання, прасування, готування їжі, прибирання, переодягання, годування, вчасність процедур тощо), а також здійснювала постійний догляд за ним, оскільки через важкий стан здоров'я він протягом певного часу не міг самостійно вирішувати не лише дрібно побутові проблеми, а й самостійно рухатись. Відповідачка ж по справі, яка незважаючи на похилий вік, мала достатньо сил для того, щоб допомогти по догляду за важко хворим та непрацездатним сином, так і не надала ніякої ані фізичної, ані матеріальної допомоги; за час хвороби не вчинила жодних дій з опіки за хворим сином, фактично ухилившись від виконання свого обов'язку по догляду та утриманню непрацездатного, важко хворого сина. Зазначене надає підстави для задоволення позову позивачки.

Проте, даний висновок суду є голослівним, будь-які докази (крім пояснень самої позивачки ) щодо дій відповідачки - матері померлого, які свідчили б про те, що остання умисно ухилялася від надання допомоги тяжко хворому синові і які були спрямовані на уникнення від обов»язку забезпечити йому підтримку та допомогу матеріали справи не містять.

З пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, на які посилався суд, вбачається, що ОСОБА_14 останній час тяжко хворів, потребував сторонньої допомоги, його донька перед смертю батька ( травень 2014 р.) переселилася до нього, надавала йому необхідну допомогу, готувала їжу, прала білизну, була біля нього в лікарні. В поясненнях зазначених свідків відсутні дані про те, що відповідачка - мати померлого, умисно ухилялася від надання допомоги тяжко хворому синові і що за станом здоров»я та матеріальним станом вона мала таку можливість.

Крім того, в судовому рішенні суд не навів доказів, що спадкодавець потребував допомоги від матері, яка мала похилий вік (1937 р.н.), за умови отримання її від доньки.

Не обґрунтував суд також належними доказами висновок щодо того, що відповідачка, яка незважаючи на похилий вік, мала достатньо сил для того, щоб допомогти по догляду за важко хворим та непрацездатним сином, але не надавала йому ніякої ані фізичної, ані матеріальної допомоги.

В силу п.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії, вирішуючи спір по суті, суд залишив поза увагою зазначені вимоги цивільно-процесуального законодавства.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :