АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3226/16
Справа № 638/7974/14-ц Головуючий 1 інст. - Подус Г.С.
Категорія: трудові Доповідач - Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку розрахунку,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного Підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку розрахунку, посилаючись на те, що 09.06.2011 року він був звільнений з підприємства відповідача з посади інженера конструктора 2 категорії за згодою сторін. На час звільнення відповідач не провів розрахунку. Заборгованість підприємства по заробітній платі склала 1000,87 грн. Оскільки відповідачем порушені вимоги ст.. 116 КЗпП України, він повинен виплатити компенсацію за затримку розрахунку в сумі 76 904,13 грн.

В уточненій позовній заяві від 28.01.2016 року позивач збільшив позовні вимоги в частині середнього заробітку за період з червня 2011 року по січень 2016 року, в розмірі 102 539,36 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 1000,87 грн. відмовився у зв'язку з виплатою заборгованості відповідачем.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на момент звільнення 09.06.11 року існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 1000,87 грн. Але у липні, серпні та грудні 2011 року відповідач здійснював виплати зазначеної суми. Позивач не з'явився до каси підприємства, після чого кошти були задепоновані на банківському рахунку, а вимога про відшкодування моральної шкоди необґрунтована та не підтверджується жодними доказами тому неможливо стверджувати, що така мала місце.

Рішенням Дзержинського районного суду М.Харкова від 29 лютого 2016 року позов задоволений частково. З Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 97046,18 грн., а на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ДП «Завод ім. В.О. Малишева» просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

ОСОБА_3 рішення суду не оскаржив.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка і згідно встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10,60, 212-215 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що з 21 серпня 2006 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП «Завод ім. В.О. Малишева». 09.06.2011 року ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Після звільнення, у період з 8 липня 2011 року по 28 грудня 2011 року, ОСОБА_3 проводились виплати заробітної плати та на момент пред'явлення позову сума заборгованості становила 1000,87 грн.

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.. 117,237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз даних норм дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належали йому від власника або уповноваженого ним органу - є триваючим правопорушенням, тому працівник сам має право визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку з ним.

Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 23.10.2015 року, що підтверджено відомістю на виплату грошей НОМЕР_1 ( а.с. 164).

З урахуванням середньомісячної заробітної плати у розмірі 1831,06 грн., а також періоду затримки розрахунку з червня 2011 року по жовтень 2015 року, суд першої інстанції правильно визначився щодо розміру компенсації за затримку розрахунку у сумі 97 046,18 грн.

Відповідачем не доведена відсутність вини у затримці остаточного розрахунку. Встановлено, що до жовтня 2015 року розрахунок не проведений. Поважних причин порушення положень трудового законодавства представник відповідача не навів.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення суми виплати компенсації за затримку розрахунку не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Можливість зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена лише в разі наявності спору між працівником та роботодавцем про розмір належних до вплати сум при звільненні. В даному випадку спір щодо розміру заборгованості відсутній, оскільки відповідач визнав суму заборгованості із заробітної плати у розмірі 1000,87 грн., які позивач просив стягнути.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для скасування чи зміни даного рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307 ч.1 п.1, 308, 314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності ухвалою.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Р.М. Піддубний

Н.П. Пилипчук