Справа № 752/2351/16-ц
Провадження № 2/752/2632/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Новак А.В.,

при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності.

Мотивував свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра - ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що їй необхідно встановити факт родинних стосунків із сестрою, оскільки прізвище померлої «ОСОБА_3», а її «ОСОБА_1», і у інший спосіб аніж через рішення суду такий факт встановити неможливо.

Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_3 лишився спадкоємець за правом представлення - ОСОБА_4, який є онуком померлої та вона ОСОБА_1

02 лютого 2016 року вона звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини.

Також позивач вказує, що ОСОБА_3 тяжко хворіла, мала безпорадний стан і вона постійно опікувалася нею та доглядала її, а тому після смерті сестри звернулася до відповідача з пропозицією укласти договір про зміну черговості.

Оскільки вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала фізичну допомогу ОСОБА_3, яка її потребувала через свій безпорадний стан у зв'язку з хворобою і похилим віком, то вона має одержати право на спадкування за законом після її - ОСОБА_3 смерті разом із спадкоємцем - відповідачем по справі з підстав визначених ст. 1259 ЦК України.

Просить суд встановити факт того, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3 та визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкоємцем за правом представлення - ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав такі безпідставними та недоведеними. При цьому факт того, що позивач ОСОБА_1 є сестрою його бабусі не підтвердив та не спростував.

Заслухавши представника позивача та відповідача, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3.

Позивачем не доведено факту того, що вона є рідною сестрою померлої.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження такого факту суду надано не було, а тому суд вважає таку вимогу недоведеною.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що померла фактично до дати своєї смерті працювала на кількох роботах і самостійно себе обслуговувала. Незважаючи на перенесену операцію пов'язану із захворюванням «Рак грудей», ОСОБА_3 була рухливою, самостійно вела прибудинкове господарство та повністю самостійно себе обслуговувала.

Також свідки зазначили, що з нею проживав онук - ОСОБА_2, а сестри померлої практично її не відвідували та не надавали допомогу.

Щодо наявності у померлої безпорадного стану перед смертю, категорично заперечували.

Факт того, що померла ОСОБА_3 працювала до часу свої смерті також підтверджується і записами у її трудовій книжці, яка була оглянута в судовому засіданні.

Суд вважає недоведеними обставини того, що ОСОБА_3 тяжко хворіла, мала безпорадний стан і позивач ОСОБА_1 постійно опікувалася та доглядала померлу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг може за рішенням суду одержати право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалося, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд вважає, що позивачем не доведено позовних вимог, оскільки факту наявності умов визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України в ході розгляду справи не встановлено, а твердження про таке позивача спростовано показами свідків та матеріалами справи дослідженими в ході судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Жодного документального підтвердження на обґрунтування своїх вимог з приводу факту родинних відносин а також наявності умов визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, суду надано не було, а тому суд вважає, що такі обґрунтування позову не знайшли свого відображення у доказах, досліджених судом.

Судом, перед початком розгляду справи по суті було роз'яснено сторонам обов'язок подання доказів до початку розгляду справи по суті, що прямо передбачено чинним Цивільним процесуальним кодексом України.

Представником позивача до початку розгляду справи, а так само і вході судового розгляду не подавалося клопотань про забезпечення доказів у спосіб подання до суду заяви в порядку ст. 134 ЦПК України, ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України, надання/ненадання доказів є правом, а не обов'язком сторони, яка обґрунтовує конкретні позовні вимоги.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Принцип безпосередності судового розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позивач використавши на власний розсуд правила Цивільного процесуального кодексу України про надання суду доказів, реалізував своє диспозитивне право щодо подання доказів і участь у дослідженні таких доказів у той спосіб, який він обрав самостійно.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, оскільки копія письмових документів не є належними і допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, а тому не можуть бути взяті до уваги судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 208-209, 212-215, 223, 294-296 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак