Провадження № 2/521/957/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2016 р. Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

при секретарі Бурдейному В.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 листопада 2011 року, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, згідно якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначала, що договір купівлі-продажу квартири від 14.11.2011р. є фіктивним, за взаємною згодою сторін був укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, грошові кошти від відповідача за продаж квартири позивач не отримувала, квартиру не звільняла, продовжувала в ній проживати разом з дітьми, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у позивача, право власності на квартиру за відповідачем у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Позивач в судове засідання не зявився, просив суд розглянути справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, подала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.11.2011р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила двокімнатну квартиру №40 в будинку №11, корпус 2 по провулку Генерала Вишневського в місті Одесі, загальною площею 43,8 кв.м.

Згідно п. 1.2 договору купівлі-продажу квартира належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_4, державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори 05.05.2008 року, реєстровий №2-2242.

Згідно п. 1.5. договору покупець набуває квартиру за згодою чоловіка, ОСОБА_5, що підтверджується його заявою, яка засвідчена ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 14.11.2011р. за реєстровим №1999, яка залишається у справі приватного нотаріуса.

Як зазначено в п. 2.1. договору, продаж вчинено за 17520,00 грн., які продавець отримала від покупця повністю до підписання цього договору.

14.11.2011р. між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 було підписано угоду про те, що 14.11.2011р. ОСОБА_1 укладає з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу своєї квартири АДРЕСА_2 фіктивно, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу. В дійсності ОСОБА_1 не продає свою квартиру, а ОСОБА_2 не купує її, грошових коштів не сплачує. За умовами цієї угоди ОСОБА_1 а.А. не повинна виселятися з квартири, постійно проживатиме в ній та самостійно сплачуватиме комунальні платежі, власником квартири залишається ОСОБА_1 Зазначення в договорі про те, що ОСОБА_1 отримала кошти за продаж квартири, є формальним. Оригінал договору купівлі-продажу зберігатиметься у ОСОБА_1, право власності ОСОБА_2 на квартиру не реєструватиметься. За умовами цієї угоди ОСОБА_5 надає свою згоду на придбання квартири за спільні кошти фіктивно, з метою укласти фіктивний договір купівлі-продажу квартири, в дійсності жодних грошових коштів ОСОБА_1 не передається, квартира у спільну власність не придбавається.

Частиною 2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідач позов визнала повністю, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що договір купівлі продажу квартири №40, що знаходиться за адресою м. Одеса, провул. Генерала Вишневського, 11/2 був укладений сторонами на прохання ОСОБА_1, грошових коштів за продаж квартири ОСОБА_1 відповідач ніколи не сплачувала, після укладення договору ОСОБА_1, залишилася проживати у квартирі, квартиру від свого майна не звільняла, самостійно сплачувала комунальні платежі, оригінал договору купівлі - продажу квартири весь час знаходився у ОСОБА_1, право власності на квартиру за ОСОБА_2 не реєструвалося в установленому законом порядку. Відповідач також підтвердила, що про те, що договір купівлі-продажу є фіктивним відповідач, її чоловік ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до його укладення склали відповідну письмову угоду.

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 25.10.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 помер 25 жовтня 2013 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що відповідач позов визнала, обставини та мотиви укладення сторонами оспорюванного правочину, не підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо дійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України визнається судом недійсним.

Як зазначено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Наявність умислу всіх сторін на укладення фіктивного договору купівлі-продажу квартири підтверджується як змістом наданої до суду угоди (спільної заяви) від 14.11.2011р., так і письмовими поясненнями сторін у справі.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, згідно якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, він є фіктивним.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Як зазначено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Приймаючи до уваги зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, а також те, що відповідач по справі повністю визнала позов, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 203, 215-216, 234 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2000, номер правочину в Державному реєстрі правочинів 4738337, згідно якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру №40 в будинку №11 корпус 2 по провулку Генерала Вишневського в місті Одесі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А..МАЗУН