У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності в рівних частках на будівельні матеріали, які були використанні в процесі самочинного будівництва спадкодавцем, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 та просила визнати право власності за нею та відповідачем на будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва спадкодавцем ОСОБА_8, а саме, прибудови літ. «а1» розміром 6,0х4,0 м, прибудови літ. «а5» розміром 1,53х2,42 м, по АДРЕСА_1 в рівних частках, оскільки їх правовий статус не вирішений.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва спадкодавцем, а саме прибудов під літ. «а1» розміром 6,0 х 4,0 м, прибудов під літ. «а5» розміром 1,53х2,42 м по АДРЕСА_1 в рівних частках.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавцем здійснене самочинне будівництво, що унеможливлює нотаріальний порядок оформлення спадкових прав сторін на спірне майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Проте повністю погодитись з висновками судів не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Білгород-Дністровським відділом комунального господарства 06 січня 1983 року, яке було зареєстровано в Білгород-Дністровському МБТІ, належало 2/10 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 64,5 кв.м, загальною площею 126 кв.м, надвірних будівель: під. літ «Б» літньої кухні, «В,Є» - убиралень, «Г» - сараю, споруд № 1-10,І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. Окрім того, ОСОБА_9 25 серпня 1983 року отримав дозвіл на будівництво літньої кухні розміром 3,0х4,0 м, сараю розміром 3х4 м, гаражу розміром 3,5х5 м. Після смерті ОСОБА_9 право власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 червня 2010 року перейшло до ОСОБА_7, який успадкував після смерті батька 2/10 частин житлового будинку за зазначеною адресою, що складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 64,5 кв.м., загальною площею 126,0 кв.м., та надвірних будівель: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В, Є» - убиральня, літ. «Г» - сарай, споруд № 1-10, І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м.

19 червня 2012 року позивач - ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_8 Спадкове майно складалось з 2/10 часток житлового будинку за зазначеною адресою, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А» житловою площею 64,5 кв.м, загальною площею 126,0 кв.м, надвірних будівель : «Б» - літня кухня, «В, Є» - убиральні, «Г» - сарай, «Д» - гараж, споруд № 1-10, І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2013 року по справі № 2-6264/10 та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року, встановлено, що прибудови літ. «а1» розміром 6,0 х 4,0 м та прибудова літ. «а5» розміром 1,53 х 2,42 м є об'єктами самочинного будівництва, сторони мають право лише на будівельні матеріали, які були використані в процесі цього будівництва.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість цього рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд в порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд зауважив, що позивач при зверненні до суду з позовом не зазначила вартість будівельних матеріалів, які були використані в процесі самочинного будівництва та яка підлягає стягненню, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення вартості будівельних матеріалів нею не заявлялося, залишивши поза увагою, що позивач неодноразово заявляла клопотання щодо призначення такої експертизи, зокрема, 21 травня 2015 року (а.с. 29-30, т. 1) та 03 червня 2015 року (а.с. 64-65, т. 1) останньою до суду першої інстанції подавались відповідні клопотання, які взагалі залишились поза увагою судів попередніх інстанцій. Апеляційний суд в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв належним чином проведенню експертизи, відмовивши позивачу у позові, фактично не вирішив спір по суті, не з'ясував порушено чи не порушено право позивача та чи підлягає воно захисту.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки в порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України, суд першої інстанції не сприяв встановленню в повному обсязі фактичних обставин справи, визнаючи право власності на будівельні матеріали не перевірив які саме матеріали були використані спадкодавцем при будівництві спірних прибудов, яка їх вартість та ким саме вони придбавались, що має визначальне значення для вирішення спору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вказаних розбіжностей не усунув та не сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук