Справа № 490/9568/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

15 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за Кредитним договором № NKTGGK04440007 від 25.09.2006 року в розмірі 18 596,71 дол. США (еквівалент 148 587 грн. 71 коп.), звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 1, яка розташована по вул. Московській, 64 в м. Миколаєві, шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" з правом укладання від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивчши початкову ціну продажу предмета іпотеки у розмірі 255 218 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1 485 грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/9568/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № NKTGGK04440007 від 25 вересня 2006 року в розмірі 18 596,71 дол. США (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.04.2013 року 148 587 грн. 71 коп.) звернути стягнення на квартиру загальною площею 20,3 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі (предметі іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаної квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на невиконання відповідачкою взятих на неї зобовязань щодо сплати кредиту та відсотків за вищезазначеним Кредитним договором та Договором іпотеки.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2013 року позов задоволено частково: в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Банком; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року вказане заочне рішення було скасоване, а справу призначено до судового розгляду.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до Банку, ПН ММНО ОСОБА_4, в якому просила визнати недійсними Кредитний договір № NKTGGK04440007 від 25 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк», а також Договір іпотеки від 10 жовтня 2006 року, який також укладений між сторонами та посвідчений нотаріально ПН ММНО ОСОБА_4 за реєстровим № 5152.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вказані договори не можна вважати такими, що укладені у письмовій формі, оскільки Банк не надав доказів підтвердження повноважень посадових осіб Банку на укладання та підписання Кредитного договору та Договору іпотеки, на підставі яких до суду подано первісний позов.

У судовому засіданні представник Банку вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі та просив про його задоволення. Проти зустрічного позову заперечував.

При цьому, надав до суду письмові заперечення на зустрічний позов, в яких посилався на те, що договори було укладено уповноваженими представниками Банку. Банк же вказані правочини схвалив, надавши позичальнику кредитні кошти та виконавши інші зобовязання за договорами.

У вказаних запереченнях також зазначав, що Банком не було пропущено строк позовної давності, оскільки відповідачка частково погашала борг за Кредитним договором, тобто вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу, що, на думку представника Банку, свідчить про переривання строку позовної давності.

При цьому, зазначав також про пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності щодо предявлення зустрічного позову, оскільки договори було укладено у 2006 році, а ОСОБА_3 звернулася до суду із вимогою про визнання їх недійсними лише у 2015 році, погашаючи по листопад 2011 року заборгованість за Кредитним договором.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову Банку заперечував. При цьому, надав до суду письмові пояснення, в яких вказував, що:

-наданий Банком розрахунок не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

-Банк не дотримався правил направлення досудової вимоги, передбаченої положеннями Закону України «Про іпотеку», а також не надав доказів її отримання ОСОБА_3;

-Банк не надав суду доказів того, що діями відповідачки за первісним позовом Банку як кредитору завдано збитки чи змінено обсяг його прав;

-Банк не надав доказів отримання позичальником кредитних коштів.

Крім того, представник ОСОБА_3 заявив про пропуск Банком строку позовної давності, оскільки сторони за Кредитним договором встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, у звязку з чим, на його думку, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вимоги зустрічного позову представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав та просив про його задоволення.

Приватний нотаріус ММНО ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, заперечень проти первісного та зустрічного позовів не надала, свого представника до суду направила.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності приватного нотаріуса на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи первісного та зустрічного позовів, письмових заяв та заперечень, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками у звязку зі зміною найменування є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № NKTGGK04440007, відповідно до умов якого Банк надав відповідачці кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 17 850 доларів США строком до 24.09.2011 року під 12% річних. Ціль кредиту придбання житла (17 000 дол. США); період сплати кредиту з 20 по 27 число кожного місяця.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 413,59 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені Кредитним договором строки.

Згідно з п. 3.4 Кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом -360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Кредитним договором передбачені права та обовязки Банку та позичальника, умови надання кредиту, а також відповідальність сторін.

Зокрема, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п. п. 2.2.2, 2.2.3 Кредитного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав належним чином та надав ОСОБА_3 грошові кошти відповідно до умов Кредитного договору у розмірі 17 000 дол. США, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткового касового ордеру № 02 від 26.09.2006 року (а. с. 119).

В той же час, відповідачка належним чином зобовязання за Кредитним договором не виконувала, у звязку з чим у неї перед Банком виникла заборгованість за Кредитним договором № NKTGGK04440007 від 25 вересня 2006 року в загальному розмірі 18 596,71 дол. США (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.04.2013 року 148 587 грн. 71 коп.), з яких:

-7 138,60 дол. США заборгованість за тілом кредиту;

-6 011,36 дол. США заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-578 дол. США заборгованість за комісією за користування кредитом;

-4 868,75 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобовязальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Належне виконання зобовязань за договором може забезпечуватися у передбачений Цивільним кодексом України спосіб.

Так, 10 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками у звязку зі зміною найменування є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено Договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна - квартири № 1, яка розташована по вул. Московській, 64 в м. Миколаєві, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за Кредитним договором.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 26.09.2006 року, посвідчений ПН ММНО ОСОБА_4 за реєстровим № 4800.

Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість, вартість предмету іпотеки на день укладення Договору іпотеки становить 107 312 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 16.7.1 Договору іпотеки Банк з метою задоволення своїх вимог має право, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

При цьому, згідно з п. 16.9 Договору іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Згідно з п. 18.13 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених п. п. 16.7.1, 16.9 Договору здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього Договору.

Так, пунктом 22 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього Договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому Договорі.

При цьому, договір було підписано сторонами у присутності ПН ММНО ОСОБА_4, якою було перевірено особу громадян, які підписали договір, їх дієздатність, а також перевірено правоздатність та дієздатність ЗАТ КБ «Приватбанк» і повноваження його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. При цьому, одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Порядок задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки передбачено Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЦК України.

Відповідно до ч. 3.ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, отримавши кредитні кошти, перестала належним чином виконувати взяті на себе обовязки.

У звязку з цим, Банк 27 лютого 2013 року направив на адресу відповідачки вимогу № 30.1.0.0/2 ВЕ0, у якій ОСОБА_3 повідомлено про наявність простроченої заборгованості за Кредитним договором, а також вимагалося від неї повернути суму кредиту в повному обсязі, а також проценти, комісії та штрафні санкції в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги.

Відповідачку також було попереджено про те, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобовязання у вищезазначений строк, Банк зі спливом цього строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим Банк вимагав також добровільно звільнити предмет іпотеки.

Вказана вимога була направлена на адресу відповідачки поштою, та була отримана нею особисто 07 березня 2013 року, про що свідчить її підпис на зворотному повідомленні про вручення (а. с. 11).

В той же час, відповідачка добровільно вказану вимогу Банку не виконала, заборгованість за Кредитним договором не погасила, у звязку з чим Банк і звернувся до суду із даним позовом.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем передбачено ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Як передбачено ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на той факт, що відповідачка належним чином заборгованість за Кредитним договором не погасила, та виконувала зобовязання неналежним чином, суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити, у звязку з чим в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № NKTGGK04440007 від 25 вересня 2006 року в розмірі 18 596,71 дол. США (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.04.2013 року 148 587 грн. 71 коп.) звернути стягнення на квартиру загальною площею 20,3 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

При цьому, згідно з висновком оціночно-будівельної експертизи № 294 від 29.08.2016 року ринкова вартість предмету іпотеки складає 255 218 грн., у звязку з чим суд приходить до висновку, що початкова ціна продажу предмету іпотеки має складати не менше, ніж 255 218 грн.

Вирішуючи питання щодо виселення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Із змісту ч. 3 ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як роз'яснення у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року при розгляді позову іпотекодержателя при виселені мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка та члени її сімї проживають у вищевказаній квартирі, оскільки згідно довідки ПП «ФЕК 10» в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не зареєстрований, та згідно зворотного повідомлення поштової кореспонденції, яке отримане під підпис ОСОБА_3, вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позову в частині вимог про виселення.

При цьому, суд не може взяти до уваги твердження представника ОСОБА_3 про те, що наданий Банком розрахунок не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та про те, що Банк не надав доказів отримання позичальником кредитних коштів, оскільки вказані обставини цілком спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема випискою по рахунку ОСОБА_3

Твердження про те, що Банк не дотримався правил направлення досудової вимоги, суд також до уваги взяти не може, оскільки у матеріалах справи містяться докази направлення такої вимоги та її отримання особисто відповідачкою.

Інші твердження представника відповідачки за первісним позовом суд до уваги також взяти не може, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, на думку суду, Банком не було пропущено строк позовної давності, оскільки відповідачка частково погашала борг за Кредитним договором (останній платіж було внесено нею у касу Банку 28.11.2011 року), тобто ОСОБА_3 вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Банк же звернувся до суду із даним позовом у серпні 2013 року із дотриманням встановлених законом строків позовної давності.

За такого, первісний позов підлягає частковому задоволенню.

В той же час, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, Кредитний договір з боку Банку було укладено ОСОБА_5, яка діяла на підставі доручення № 4109 від 19.09.2005 року.

За своїм характером Кредитний договір є правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, правочини можуть укладатися із застосуванням інституту представництва. Так, відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно зі ст. ст. 238, 239 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як на підставу свого позову ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_5 не мала повноважень на укладення вказаного Кредитного договору. В той же час, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України вона не надала жодних доказів того, що Кредитний договір було підписано неналежною особою.

Крім того, сам по собі підпис правочину представником, який не мав на це повноважень, не є підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Банк же після укладення правочину фактично вчинив дії, які свідчать про прийняття правочину до виконання, надавши позичальнику кредитні кошти.

Твердження ж ОСОБА_3 про те, що Договір іпотеки було підписано неналежним представником, також спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки відповідно до умов нотаріально посвідченого Договору іпотеки договір було підписано сторонами у присутності ПН ММНО ОСОБА_4, якою було перевірено особу громадян, які підписали договір, їх дієздатність, а також перевірено правоздатність та дієздатність ЗАТ КБ «Приватбанк» і повноваження його представника.

За такого, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до зустрічного позову наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки, як зазначено вище, суд відмовляє в задоволенні даного позову за безпідставністю його вимог, тому підстави для застосування цих наслідків відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за Кредитним договором № NKTGGK04440007 від 25.09.2006 року в розмірі 18 596,71 дол. США (еквівалент 148 587 грн. 71 коп.), звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 1, яка розташована по вул. Московській, 64 в м. Миколаєві, шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" з правом укладання від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивчши початкову ціну продажу предмета іпотеки у розмірі 255 218 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1 485 грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН