Справа № 136/135/15-ц Провадження № 22-ц/772/1739/2016Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 5 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Жданкіна В.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа -управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про визнання права власності на житловий будинок, зняття будинку з-під арешту,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 6 березня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_2. звернувся до суду з даним позовом до Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про визнання права власності на житловий будинок, зняття будинку з-під арешту.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 лютого 2008 року він уклав трудовий контракт №005/СКЛАД/СГ/2008 із Спільним українсько-турецьким сільськогосподарським підприємство «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю терміном на п'ять років.

Згідно із пунктом 15 «Додаткові пільги, гарантії компенсації» вказаного контракту роботодавець зобов'язався забезпечити працівника житлом за місце виконання робіт - місцем здійснення виробничої діяльності роботодавця в галузі товарного сільськогосподарського виробництва на землях Костянтинівської, Білянської сільських рад Липовецького району Вінницької області.

У виконання наведеного зобов'язання з соціально-побутового забезпечення працівника роботодавець надає працівникові для проживання житловий будинок загальною площею 52,6 кв. м., розташований по вулиці Івана Франка в селі Костянтинівка Липовецького району Вінницької області.

Вказаний будинок потребує проведення ремонтних робіт та може бути викуплений працівником шляхом внесення ним на користь роботодавця через касу підприємства грошових коштів в розмірі його інвентаризаційної вартості та податку на додану вартість.

Вартість будинку на дату укладання цього контракту складала 39 183,60 грн. (тридцять дев'ять тисяч сто вісімдесят три гривні 60 копійок) в тому числі ПДВ, 20 % - 6 530,60 грн.).

Після внесення всієї суми вартості будинку, даний житловий будинок передається працівникові у власність за Актом передачі-приймання.

Разом із будинком роботодавець передає працівникові всю правовстановлюючу документацію на будинок.

Протягом 2008 - 2010 років позивач провів ремонт будинку та вніс до каси Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю повну вартість будинку, визначену в трудовому контракті, а саме 39 183,60 грн. (тридцять дев'ять тисяч сто вісімдесят три гривні 60 копійок), що підтверджується квитанціями прибуткових касових ордерів.

Актом від 20 липня 2010 року Спільне українсько-турецьке сільськогосподарське підприємство «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, керуючись пунктом 15 контракту № 005/СКЛАД/СГ/2008 від 01 лютого 2008 року, зважаючи на те, що до каси підприємства внесена протягом 2008 - 2010 років вартість житлового будинку, обумовлена пунктом 15 контракту №005/СКЛАД/СГ/2008 від 01 лютого 2008 року, в сумі 39 183,60 грн. (тридцять дев'ять тисяч сто вісімдесят три гривні 60 копійок) та подано заяву про передачу вказаного житлового будинку, передало ОСОБА_2. у власність житловий будинок загальною площею 52, 6 кв. м., та господарські споруди розташовані по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «А» площею 46, 8 кв.м., до складу якого входять: прихожа, позначена на плані № 1-1, площею 12,7 кв. м.; кімната, позначена на плані № 1-2, площею 10,1 кв. м.; кімната, позначена на плані № 1-3, площею 13,7 кв. м.; кухня, позначена на плані № 1-4, площею 7,8 кв. м.; санвузол, позначений на плані № 1-5, площею 2,5 кв. м.; сіни літ. «а» площею 5, 8 кв.м. літ. «а», позначені на плані поверху будівлі № І; ґанок площею 2,8 кв.м.; убиральня літ. «Б», а також правовстановлюючу документацію на даний житловий будинок з господарськими спорудами; свідоцтво на право власності на нерухоме майно бланк НОМЕР_1 з витягом, бланк НОМЕР_2.

За вказаною адресою позивач ОСОБА_2 з 30 липня 2010 року зареєструвався у ВГІРФО Липовецького районного відділу внутрішніх справ Вінницької області як за постійним місцем проживання.

Позивач зазначив, що нерухомим майном користується відкрито, претензій від Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю щодо приналежності та права власності на житловий будинок загальною площею 52,6 кв. м. та господарські споруди, розташовані по АДРЕСА_1, до позивача не надходило, його права на будинковолодіння не оскаржувались.

В зв'язку із неоформленням земельної ділянки за вказаною адресою за попереднім власником та через бюрократичні непорозуміння по сьогоднішній день позивач не зареєстрував свої речові права на нерухоме майно в органі державної реєстрації.

Відповідно до пункту 15 контракту № 005/СКЛАД/СГ/2008 від 01 лютого 2008 року після внесення всієї суми вартості будинку він був переданий позивачеві у власність за Актом передачі- приймання.

Наприкінці грудня 2014 року, коли позивач перебував за межами України, йому стало відомо, що посадовою особою відділу примусового виконання управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області направлено повідомлення встановленому за даними Державного реєстру власнику будинковолодіння по АДРЕСА_1 - Спільному українсько - турецькому сільськогосподарському підприємству «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, про те, що для виконання наказу Господарського суду Вінницької області, необхідно вжити заходів, необхідних для своєчасного та повного виконання судового рішення, а саме провести опис та арешт нерухомого майна по АДРЕСА_1.

На його звернення до Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, про надання роз'яснень з приводу дій відділу примусового виконання, стосовно нерухомого майна, переданого йому, на підставі Акта від 20 липня 2010 року, повідомлено, що відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області в ході виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Вінницької області від 06 червня 2013 року № 13/121/2011/5003, постановою від 16 вересня 2013 року було накладено арешт на все майно, що належить Спільному українсько-турецькому сільськогосподарському підприємству «ЕЛ-ТУР», а внаслідок того, що запис в Державному реєстрі прав власності не був змінений, власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 за даними вказаного Реєстру рахується Спільне українсько-турецьке сільськогосподарське підприємство «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 52, 6 кв. м., та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «А» площею 46, 8 кв.м., до складу якого входять: прихожа, позначена на плані № 1-1, площею 12,7 кв. м.; кімната, позначена на плані № 1-2, площею 10,1 кв. м.; кімната, позначена на плані № 1-3, площею 13,7 кв. м.; кухня, позначена на плані № 1-4, площею 7,8 кв. м.; санвузол, позначений на плані № 1-5, площею 2,5 кв. м.; сіни літ. «а» площею 5, 8 кв.м. літ. «а», позначені на плані поверху будівлі № І; ганок площею 2,8 кв.м.; убиральня літ. «Б»., звільнивши його з-під арешту, накладеного постановою відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Вінницької області від 16 вересня 2013 року.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ним право власності на житловий будинок загальною площею 52, 6 кв. м., та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. «А» площею 46, 8 кв.м., до складу якого входять: прихожа, позначена на плані № 1-1, площею 12,7 кв. м.; кімната, позначена на плані № 1-2, площею 10,1 кв. м.; кімната, позначена на плані № 1-3, площею 13,7 кв. м.; кухня, позначена на плані № 1-4, площею 7,8 кв. м.; санвузол, позначений на плані № 1-5, площею 2,5 кв. м.; сіни літ. «а» площею 5, 8 кв.м. літ. «а», позначені на плані поверху будівлі № І; ганок площею 2,8 кв.м.; убиральня літ. «Б»., звільнивши його з-під арешту, накладеного постановою відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Вінницької області від 16 вересня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Стягнуто із Спільного Українсько - Турецького сільськогосподарського підприємства "ЕЛ-ТУР" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 635, 44 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач у справі ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року скасовано рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2015 рокув частині визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок загальною площею 52, 6 кв. м., та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1.

Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

У решті рішення суду залишено без змін.

Не погодившись із даним рішенням апеляційного суду відповідач у справі Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи це порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року у частині вирішення позову ОСОБА_2 до Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зняття будинку з-під арешту і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 травня 2015 року залишено без змін.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідач у справі ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - Яцук С.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовільнити.

Позивач та представник відповідача у справі Спільного Українсько - Турецького сільськогосподарського підприємства "ЕЛ-ТУР" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, а також представник третьої особи - Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій облаті, повідомлені судом про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_2 до Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про звільнення будинку з-під арешту, заслухавши пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо звільнення житлового будинку з-під арешту, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із роз'ясненнями, які містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач володіє зазначеним жиловим будинком на законних підставах, оскільки зміст контракту № 005/СКЛАД/СГ/2008 від 01 лютого 2008 року, на підставі якого позивач набув житловий будинок загальною площею 52, 6 кв. м., з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, підстави для визнаня правочину недійсним відсутні. Відтак, відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України позивач має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однак, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний житловий будинок з господарським спорудами належить на праві власності юридичній особі Спільне Українсько - Турецьке сільськогосподарське підприємство "ЕЛ-ТУР" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю. Позивач свої речові права на нерухоме майно у встановленому порядку не реєстрував.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від від 05 травня 2015 року, залишеним в цій частині без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, відмовлено ОСОБА_2 у визнанні за ним права власності на даний житловий будинок.

З огляду на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 06 червня 2013 року № 13/121/2011/5003 і не є власником майна, на який постановою відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Вінницької області від 16 вересня 2013 року накладено арешт в ході даного виконавчого провадження, а позивачем при зверненні з даним позовом до суду не було надано належних та допустимих доказів, що підтверджують порушення його речових прав на спірне майно, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття житлового будинку з-під арешту.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо зняття житлового будинку з-під арешту - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 6 березня 2015 року в частині звільнення з-під арешту житлового будинку скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Спільного українсько-турецького сільськогосподарського підприємства «ЕЛ-ТУР» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про зняття будинку з-під арешту - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ В.В. Жданкін

/підпис/ Т.Б. Сало

Згідно з оригіналом: