РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 227250,00 грн., що були сплачені за договором купівлі-продажу, укладеного між ними 29 березня 2006 року та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №983, а також стягнути з відповідачки судові витрати.

При цьому позивачка посилається на те, що 29 березня 2006 року вона придбала у відповідачки квартиру під №60 у будинку №5 корпус А по вул. С.Варламова (колишня Піонерська) у м. Одесі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.03.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №983. За придбання вказаної квартири позивачка сплатила відповідачці 227250,00 грн., еквівалент 45000 доларів США за курсом НБУ на день отримання ОСОБА_2 грошових коштів, що підтверджується п.7 договору купівлі-продажу від 29.03.2006 р., а також попереднім договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_2 в агенції нерухомості ПП «Дім Ваших Мрій» 20 березня 2006 року. Крім того, для можливості виплати відповідачці повної суми коштів за квартиру 29 березня 2006 року позивачка уклала з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір №ML-502/021/2006 на суму 35000 доларів США.

Зазначена квартира під №60 у будинку №5 корпус А по вул. С.Варламова (колишня Піонерська) у м. Одесі, на час укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу, належала відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_4 14 березня 2006 року та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстр. №827. При цьому, право власності ОСОБА_4 на момент укладання даного правочину підтверджувалось заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.02.2006 р. по справі №2-2863/06 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеської універсальної біржі «Вітязь» про визнання біржового договору купівлі-продажу від 13.07.2005 р. дійсним та визнання права власності на квартиру.

18 грудня 2007 року ОСОБА_1 продала квартиру №60 у будинку №5 корпус А по вул. С.Варламова (колишня Піонерська) у м. Одесі ОСОБА_7.

Позивачка зазначає, що у звязку зі скасуванням судом правовстановлюючого документа ОСОБА_4 на квартиру №60 у будинку №5 корпус А по вул. С.Варламова (колишня Піонерська) у м. Одесі (заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.02.2006 р. по справі №2-2863/08) та стягнення за рішеннямПриморського районного суду м. Одеси (рішення від 17.09.2013 р. по справі №522/8757/13-ц) з позивачки на корись ОСОБА_7 грошових коштів за придбання зазначеної квартири, вона має право на повернення шляхом стягнення з ОСОБА_8 коштів отриманих відповідачкою за недійсним договором купівлі-продажу від 29 березня 2006 року.

В судове засідання позивач не зявилася, до суду її представником було подано заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, у якій представник зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення по справі.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивачки, розглянути позов за відсутністю відповідачки та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 січня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси було винесене рішення по цивільній справі № 2-1233/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської універсальної біржі «Вітязь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання частково недійсним договору, яким визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру №60 в будинку №5 корп. А по вул. Піонерська (ОСОБА_10) у м. Одесі, та витребувано у ОСОБА_7 зазначену квартиру на користь належного власника ОСОБА_9, шляхом виселення ОСОБА_7 зі спірної квартири. Вказаним рішенням ОСОБА_7 визнано добросовісним набувачем квартири №60 в будинку №5 корп. А по вул. Піонерська (ОСОБА_10) у м. Одесі та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в частині ціни договору та визначено ціну договору купівлі-продажу квартири квартири №60 в будинку №5 корп. А по вул. Піонерська (ОСОБА_10) у м. Одесі у сумі 368 650 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2011 року вищезазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2011 року по справі №2-1233/11 залишено без змін.

Рішенням Приморським районним судом м. Одеси від 26 січня 2011 року по цивільній справі № 2-1233/11 було встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира №60 у буд. 5 корп. А по вул. Сергія Варламова (Піонерська) в м. Одесі, згідно до свідоцтва про право власності на житло № 1158, виданого ДСК «Чорноморське морське пароплавство» 14.08.1997 року. 11 січня 2006 року ОСОБА_6 померла. ОСОБА_9, як єдина спадкоємиця своєї тітки ОСОБА_6, після смерті останньої, 17 січня 2006 року подала заяву до Шостої одеської державної нотаріальної контори м. Одеси про прийняття спадщини на вищевказану квартиру та після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини звернулась до нотаріальної контори для її прийняття. В той же час, листом КП «ОМБТІ та РОН» від 21.07.2006 року за вих. №486601-13, було повідомлено, що квартира №60 у будинку №5 корп. А по вул. Сергія Варламорва (Піонерська) в м. Одесі за рішенням Малиновського районного суду від 24.02.2006 року перейшла у власність ОСОБА_4, яка в свою чергу продала цю квартиру ОСОБА_2, а остання продала цю квартиру ОСОБА_1

Приморським районним судом м. Одеси у справі №2-1233/11 було встановлено, що набуття права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру відбулося шляхом підробки договору купівлі-продажу від 13.07.2005 року, за змістом якого він був укладений між померлою ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідно до якого остання набула право власності на квартиру №60 у буд. 5 корп. А по вул. Сергія Варламова (Піонерська) в м. Одесі, та який було зареєстровано на Одеській універсальній біржі «Вітязь» за №2005-047С3.

Після цього ОСОБА_4 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на квартиру та заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2006 року за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру №60 у буд. 5 корп. А по вул. Сергія Варламова (Піонерська) в м. Одесі, загальною площею 39,6 кв.м. 14 березня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Т.В. було підписано договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 купила спірну квартиру, при цьому грошові кошти за таке відчуження не передавались. Далі, спірна квартира була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу квартири від 29.03.2006 року. 18.12.2007 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_7 спірну квартиру, про що було укладено договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за №6352.

Вищезазначені обставини підтверджується вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2008 року по кримінальній справі №1-525/08 та є предюдиційними у цьому спорі у відповідності до ст. 61 ЦПК України. Так, внаслідок шахрайських дій в особливо великих розмірах зі спірною квартирою була порушена кримінальна справа №02.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 постановою слідчого по ОВС СУ УМВС України в Одеській області від 29.03.2007 року, була визнана потерпілою в кримінальній справі №02.

Згідно до ч.3 та ч.4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2013 року по справі №522/8757/13-ц задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1, за участю 3-осіб ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, судом вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 368650 (триста шістдесят вісім тисяч шістсот пятдесят) гривень, за визнаним недійсним, у частині ціни, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2011 року договором купівлі-продажу квартири за адресою: м. Одеса вул. Піонерська (ОСОБА_10) 5 корп. А кв. 60, від 18.12.2007 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Таким чином, на підставі наданих позивачкою ОСОБА_1 письмових доказів суд прийшов до висновку, що знайшло своє підтвердження факт того, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_2 у ОСОБА_4 без достатніх правових підстав.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

При цьому суд враховує положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в частині того, що за змістом статті 216 ЦК, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В своїх узагальненнях практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року Верховних Суд України зазначив, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину.

У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 7 Договору купівлі-продажу квартири укладеного 29 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №983, продаж квартири №60 у будинку №5 корп. А по вул. Сергія Варламова (Піонерська) у м. Одесі був вчинений за 227250,00 грн., які були отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 повністю до підписання цього договору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідачки грошових коштів у розмірі 227250,0 грн., що були сплачені позивачкою за придбання квартири №60 у будинку №5 корп. А по вул. Піонерська (ОСОБА_10) у м. Одесі відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 року укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, позивачка понесла додаткові витрати, а саме витрати по сплаті судовий збір у розмірі 1827,00 грн. грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також слід стягнути понесені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.с. 11, 15, 16, 203, 215, 216, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88, 213-215 , 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 227250,00 грн. (двісті двадцять сім тисяч двісті пятдесят гривень 00 копійок), що були сплачені за договором купівлі-продажу квартири, укладеного 29 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №983.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору у розмірі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, який не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

10 травня 2016 року