Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/973/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Королівської селищної ради Виноградівського району про встановлення права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Королівської селищної ради Виноградівського району про встановлення права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що 14.09.2000 року помер батько позивача - ОСОБА_1, а 17.10.2015 року померла мати позивача - ОСОБА_2. На випадок своєї смерті, батьками позивача не було залишено заповідального розпорядження. Після смерті матері позивача - ОСОБА_2, відкрилася спадщина в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в смт. Королево по вул. Макаренка 16, Виноградівського району. Позивач ОСОБА_1, являється єдиним спадкоємцем до спадкового майна, поскільки 19.10.2013 року помер його єдиний рідний брат, а батьків позивача- син ОСОБА_3. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Доказом прийняття позивачем спадщини є те, що протягом шестимісячного строку після смерті його матері ОСОБА_2, а саме 05.04.2016 року позивач надіслав письмову заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. У зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. У звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок, який розташований смт. Королево по вул. Макаренка 16, Виноградівського району, видати Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус не має можливості у звязку із чим, позивачу було рекомендовано звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Позивач ОСОБА_1, про день, час і місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідач, представник Королівської селищної ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, представником відповідача позов визнано, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 14.09.2000 року помер батько позивача - ОСОБА_1 (а.с.5), а 17.10.2015 року померла мати позивача - ОСОБА_2 (а.с.6).

На випадок своєї смерті, батьками позивача не було залишено заповідального розпорядження.

Після смерті матері позивача - ОСОБА_2, відкрилася спадщина в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в смт. Королево по вул. Макаренка 16, Виноградівського району.

Позивач ОСОБА_1, являється єдиним спадкоємцем до спадкового майна, поскільки 19.10.2013 року помер його єдиний рідний брат, а батьків позивача - син ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, позивач як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Доказом прийняття позивачем спадщини є те, що протягом шестимісячного строку після смерті його матері ОСОБА_2, а саме 05.04.2016 року, позивач надіслав письмову заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.14-15).

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини.

Однак, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок, який розташований смт. Королево по вул. Макаренка 16, Виноградівського району, видати Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус не має можливості у звязку із чим, позивачу було рекомендовано звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду (а.с.16).

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 10.03.2016 року (а.с.18-21) та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №176 від 11.03.2016 року (а.с.17) вбачається, що житловий будинок, який розташований в смт. Королево по вул. Макаренка 16, Виноградівського району, рахується за ОСОБА_2, яка померла 17.10.2015 року. Крім того, як вбачається із довідки виконкому Королівської селищної ради Виноградівського району за №1000 від 15.03.2016 року, рахується за матірю позивачки - ОСОБА_2, яка померла 17.10.2015 року.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Отже, враховуючи, що мати позивача - ОСОБА_2, набула права власності на спірний будинок, у відповідності до законодавства, яке діяло на час завершення його будівництва, беручи до уваги, що спадщину в порядку, визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України позивач ОСОБА_1 прийняв, інші особи, які би могли бути закликані до спадкування спадщини відсутні, однак на даний час його право на нерухоме майно не визнається, а тому є всі правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на вищезазначений спадковий будинок.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем смт. Королево, вул.Крупської 18 Виноградівського району Закарпатської області, право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в смт.Королево по вул. Макаренка 16 Виноградівського району Закарпатської області (загальна корисна площа 76,2 кв.метрів, в тому числі 41,4 кв.метрів житлова площа).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_4