Єдиний унікальний номер 242/75/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1096/2016
Головуючий в 1 інстанції Моцний О.С.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 12 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області, заінтересована особа - ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

05.11.2016 року ОСОБА_1 подала до Селидівського міського суду Донецької області скаргу на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області (зареєстрована в канцелярії суду 13.01.2016 року). В обґрунтування вимог зазначила, що наприкінці грудня їй стало відомо, що постановою державного виконавця ВДВС Селидівського міського управління юстиції Донецької області від 02.12.2015 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 60 000 грн. та судових витрат - 30 грн. Оскільки, на її думку, стягувач пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, тому просила суд визнати неправомірними дії ВДВС Селидівського міського управління юстиції Донецької області щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з пропущеним строком для виконання та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015 року ВП № 49531355 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 60 000,00 грн. та судових витрат - 30 грн.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 16 травня 2016 року вказана скарга залишена без розгляду у зв'язку з пропуском десятиденного строку оскарження, передбаченого 385 ЦПК України.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом, за відсутності в матеріалах справи доказів пропуску нею строку на звернення до суду зі скаргою, не вірно встановлений час отримання нею оскаржуваної постанови.

Зазначає, що суд не взяв до уваги, що ухвалою від 14 січня 2016 року було відкрите провадження у даній справі за її скаргою, яка не оскаржена та набула законної сили. Після скасування апеляційним судом 29.03.2016 року ухвали Селидівського міського суду від 14 лютого 2016 року про залишення її скарги без розгляду, постановлену у цій справі, суддя повторно прийняв ухвалу про залишення скарги без розгляду не проводячи судового розгляду, без виклику сторін. Тобто, на її думку, суд порушив вимоги ст. 387 ЦПК України щодо прийняття рішення за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця, а саме: постановити ухвалу про задоволення скарги або про відмову в задоволенні скарги.

Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не з'явилися.

Від ОСОБА_1 та відділу державної виконавчої служби надішли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_2 повідомлений про час та місце розгляду справи телефонограмою та судовою повісткою, направленою рекомендованим поштовим повідомленням.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи одноособово ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд виходив з того, що заявниця пропустила десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою на дії виконавця, передбачений ч. 1 ст. 385 ЦПК України, оскільки вона направила дану скаргою до суду поштою 05.01.2016 року. Суд не прийняв твердження ОСОБА_1 стосовно того, що про оскаржувану постанову їй стало відомо наприкінці грудня 2015 року, оскільки в скарзі зазначена дата її підписання - 04.12.2015 року.

Ухвала судді від 12 квітня 2016 року, що є предметом апеляційного оскарження, постановлена з порушенням норм процесуального права, огляду на таке.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 28.01.2013 р. № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» довів апеляційним судам наступне.

Пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила статті 72 ЦПК. Тому скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення.

Слід також мати на увазі, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК.

Наприклад, десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови: про відмову у відкритті виконавчого провадження (стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження»), про повернення стягувачу виконавчого документа (стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження»), про закінчення виконавчого провадження (стаття 49), про арешт коштів чи майна боржника (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»), з дня отримання повідомлення про результати рецензування оцінки майна боржника (частина четверта статті 58 Закону України «Про виконавче провадження»).

При вирішенні судом питання, на якій стадії процесу слід залишити скаргу без розгляду, необхідно керуватися такими обставинами.

Якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження, наприклад, з моменту одержання певної копії постанови державного виконавця, або зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя, на нашу думку, має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі. Це повністю відповідає положенням статей 11, 72 ЦПК щодо диспозитивності цивільного судочинства. При цьому заявнику роз'яснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Якщо зі скарги чітко не вбачається, чи пропущений строк звернення до суду, то суд має два варіанти процесуальних дій: залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недолік скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд у судовому розгляді може з'ясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв'язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

У разі якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 73 ЦПК.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, то суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Наведене у цьому листі не суперечить роз'ясненням, що викладені в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», де зазначене наступне: відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Тобто, у даному пункті постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ йдеться про випадок залишення без розгляду скарги на дії державного виконавця на стадії прийняття скарги, коли із її змісту та доданих до неї письмових доказів чітко вбачається, що вона подана з пропуском встановлених ст. 385 ЦПК України строків оскарження та при цьому відсутнє клопотання заявника про його поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, оскаржуючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015 року, у скарзі, яка дійсно має дату підписання «04 грудня 2015 року», вказала, що про оскаржувану постанову вона дізналася наприкінці грудня 2015 року та при цьому не надала суду відповідні докази щодо конкретної дати, коли їй стало відомо про порушення свого права. Тобто, зі змісту скарги та доданих до неї документів чітко не вбачається, чи пропущений строк звернення до суду. (а. с. 1-9)

Тому, 14 січня 2016 року міський суд обґрунтовано постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 (а. с. 11)

Оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015 року (а. с. 33) була направлена ОСОБА_1 03.12.2015 року та отримана адресатом 05.12.2015 року, що вбачається за результатами пошуку поштового відправлення (листа) 322 та копії цього листа зі супровідним листом ВДВС від 02.12.2015 року 1902/3, що були додані заявницею до апеляційної скарги при оскарженні ухвали Селидівського міського суду від 04.02.2016 року, що була постановлена у даній справі. ( а. с. 57 - 60)

Отже, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції у судовому розгляді мав з'ясувати питання щодо строку оскарження з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв'язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з переданням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п. 4, 314 ч. 1 п. 2, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 12 квітня 2016 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: