УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л. , Кадєтової О.В., Наумчука М.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Вільховецько-Лазівської сільської ради, Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради про визнання недійсним і скасування рішення виконавчого органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на початку 2012 року він вирішив продовжити будівництво житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2, на якій він зі своїми родичами ще у 1997 році залили фундамент і почали завозити різні будівельні матеріали. Вказана земельна ділянка дісталася йому за допомогою батька від ОСОБА_6, мешканця АДРЕСА_1, у якого вже був у наявності будівельний паспорт на забудову вказаної земельної ділянки та якому його батько в обмін надав іншу рівноцінну земельну ділянку, що була у користуванні батька і розташована на цій же вулиці, лише з протилежної сторони, навпроти. Обмін земельними ділянками між його батьком та ОСОБА_6 було погоджено із сільським головою та землевпорядником та у 1997 році з приводу обміну земельними ділянками приймалось відповідне рішення, як виконавчим комітетом, так і сесією сільської ради. Однак, коли у 2012 році позивач звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, йому стало відомо, що на вказану земельну ділянку, на підставі рішення Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради від 18 квітня 1997 року, було видано Державний акт від 05 травня 1997 року на ім'я ОСОБА_6

Позивач вважає, що вказане рішення, на підставі якого ОСОБА_6 було видано Державний акт, прийнято Виконавчим комітетом Вільховецько-Лазівської сільської ради з порушенням чинного на той час законодавства, оскільки землями в межах території села повинна була розпоряджатися сільська рада, а не виконавчий комітет. Крім того, у вказаному рішенні не визначено, де знаходиться вказана земельна ділянка, яка її площа та яке цільове призначення вказаної земельної ділянки, а тому просив: визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради від 18 квітня 1997 року в частині передачі ОСОБА_6, мешканцю АДРЕСА_1, у приватну власність земельної ділянки згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризації, а також визнати недійсним та скасувати державний акт від 05 травня 1997 року, виданий ОСОБА_6, мешканцю АДРЕСА_2, на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення виконкому Вільховецько-Лазівської сільської ради № 10 від 18 квітня 1997 року у частині безоплатної передачі ОСОБА_6, мешканцю АДРЕСА_1 у приватну власність земельної ділянки згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризацій.

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЗК-011 № 03695 від 05 травня 1997 року, виданий ОСОБА_6, який мешкає по АДРЕСА_2, на право приватної власності на земельні ділянку, площею 0,10 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд виходив із того, що оскаржуване рішення виконкому Вільховецько-Лазівської сільської ради № 10 від 18 квітня 1997 року у частині безоплатної передачі ОСОБА_6, мешканцю АДРЕСА_1 у приватну власність земельної ділянки згідно норм земельного законодавства та даних інвентаризацій, є неправомірним, так як було прийнято не уповноваженим органом, оскільки сільська рада не наділяла виконком сільської ради повноваженнями щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок. При цьому суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що вказаним рішенням порушені права позивача на спірну земельні ділянку, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність спору щодо спірної земельної ділянки, яку пропонувалось надати ОСОБА_5

Однак, такий висновок зроблено судами без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін табез належної оцінки наданих ними доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням 3-ї сесії 21-го скликання Вільховецько-Лазівської сільської ради народних депутатів від 30 березня 1991 року ОСОБА_6 надано дозвіл на індивідуальне будівництво на земельній ділянці площею 0,10 га у с. Ракове.

На підставі рішення Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради № 10 від 18 квітня 1997 року ОСОБА_6 видано Державний акт серії НОМЕР_1 від 05 травня 1997 року на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га у с. Ракове для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Вказаний державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій виходили із того, що вказане рішення порушує права позивача, який претендує на вказану земельну ділянку, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради № 14 від 13 червня 1997 року та рішенням 8-ї сесії 22-го скликання Вільховецько-Лазівської сільської ради від 16 грудня 1997 року.

Однак суди не звернули уваги на наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради № 14 від 13 червня 1997 року «Про вирішення спірного питання між ОСОБА_6 та ОСОБА_7.» вирішено: 1) просити сесію сільської ради відмінити своє рішення про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 2) просити сесію сільської ради виділити гр. ОСОБА_6 земельну ділянку під забудову по вул. Незалежності на землях, які знаходяться в користуванні КСП ім. Шевченка і орендується гр. ОСОБА_7 3) просити сесію сільської ради виділити гр. ОСОБА_5 земельну ділянку під забудову біля брата ОСОБА_8

Згідно із рішенням 8-ї сесії 22-го скликання Вільховецько-Лазівської сільської ради від 16 грудня 1997 року було затверджено рішення Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради № 14 від 13 червня 1997 року «Про вирішення спірного питання між ОСОБА_6 та ОСОБА_7.».

Проте, в подальшому, будь-яких дій на реалізацію зазначених рішень вчинено не було і спірна земельна ділянка не була виділена і ОСОБА_5 і з 1997 року спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_6

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір не врахував обставин справи та не з'ясував, яке особисте право позивача порушено оспорюваним ним рішенням Виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради № 10 від 18 квітня 1997 року, на підставі якого ОСОБА_6 видано Державний акт серії НОМЕР_1 від 05 травня 1997 року на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га у с. Ракове для будівництва житлового будинку та господарських будівель та відповідно чи підлягає воно захисту.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на вказані порушення уваги не звернув, не дав належної оцінки запереченням на позов та доводам апеляційної скарги, в зв'язку з чим порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та помилково залишив рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог без змін.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законним і обґрунтованим не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук Г.І. Мостова