Справа № 212/2353/16-ц
У х в а л а

20 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя,-

встановив:

19 квітня 2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява.

Подана позовна заява ухвалою судді від 21 квітня 2016 року була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: при зверненні до суду із зазначеним позовом позивачем не було надано належних доказів на ствердження ціни позову, а тому суд був позбавлений права перевірити справлений розмір судового збору.

Відповідно до вимог п.9 ч.1 ст. 80 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Однак, позивачем в позовній заяві не визначено ринкової вартості майна, яке є предметом поділу, відповідно до вимог наведеного Закону України, зокрема, не подано звіт про оцінку його ринкової вартості.

Таким чином, позивачу необхідно було визначитися із зазначенням ціни позову та сплатити судовий збір у розмірі, що визначається згідно дійсної вартості спірного майна, з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та сплатити судовий збір. Крім того, в позовній заяві невірно зазначено імя позивача «Несміян Наталя Семенівна», тоді як відповідно до копії паспорту «Несміян Наталія Семенівна».

Для усунення вказаних недоліків, позивачу був наданий строк пять днів з дня отримання ухвали.

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, позивачем надано уточнену позовну заяву, оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 6090 грн. Однак, як встановлено судом, з поданих представником позивача документів, вимоги ухвали судді від 21.04.2016 року виконані не в повному обсязі, у звязку з чим позовна заява підлягала залишенню без руху повторно.

Так, згідно ухвали від 28 квітня 2016 року, позовна заява була повторно залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

При цьому суд зауважує, що правило визначення ціни позову за вимогою про визнання права власності на нерухоме майно, передбачене ст. 80 ЦПК України, є обовязковим.

Оскільки предметом даного спору є вимоги щодо поділу майна з визнанням права власності на певну його частину за кожним з подружжя, до складу якого входять як об'єкти нерухомого майна, так і рухоме майно (транспортні засоби), а також корпоративні права, ціна позову, повинна бути визначена, виходячи з дійсної вартістю майна у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім цього, дійсна сукупна вартість майна, що підлягає поділу, має бути підтверджена належними доказами, серед іншого висновком або ж звітом суб'єкта оціночної діяльності, який має право на проведення будівельно-технічної, товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи.

Разом з тим, всупереч положень п. 9 ч. ст. 80, п. 4 ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем у позовній заяві визначено ціну позову на власний розсуд та не долучено докази, які мали б підтвердити дійсну вартість майна, що є предметом позову, встановлену на момент звернення до суду з позовом.

Посилання ж представника позивача на п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11 та визначення вартості майна, що підлягає поділу за погодженням між подружжям, суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається із позовної заяви вартість майна, яке підлягає поділу встановлена лише самим позивачем, без погодження із другим членом подружжя, посилання ж на засоби доказування погодженості подружжя у визначенні вартості майна позовна заява не містить.

Крім того, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6090 грн., тоді як у відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

На виконання вказаних недоліків, 18 травня 2016 року, представником позивача було подано уточнену позовну заяву, з заявою відповідача про визнання позовних вимог.

Ознайомившись з наданими документами, суддя дійшла висновку, що позовні заява з доданими до неї документами підлягає поверненню, оскільки ухвала від 28 квітня 2014 року не виконана, а саме позивачем не надано підтверджень про проведення будівельно-технічної, товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи на підтвердження дійсної вартості майна, відповідно не зазначена ціна позову та не сплачено судовий збір відповідно до визначеної вартості спірного майна. Крім цього, ухвалами про усунення недоліків, судом зазначені ставки судового збору за подання позову майнового характеру визначені Законом України «Про судовий збір», розмір якого становить не менше 551,30 грн. та не більше 6890,00 грн, а позивачем до матеріалів справи додано квитанцію лише на суму 6090,00 грн.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя повертає заяву позивачеві, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконав вимоги по усуненню недоліків позовної заяви.

Таким чином, враховуючи що вимоги ухвали не виконані, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, визнати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі в пятиденний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О. Н. Борис