Провадження № 22-ц/780/2199/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 23 18.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом акціонерного товариства "TRANS LEASING KZ" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором перевезення -

УСТАНОВИЛА:

у серпні 2015 року АТ "TRANS LEASING KZ" звернулись до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що між позивачем та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 16/11 від 07 лютого 2011 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за даним договором належним чином не виконав, а 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач просив стягнути з ОСОБА_2, як з фізичної особи, на користь АТ "TRANS LEASING KZ" 11 950 дол США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання даного позову становив 263 124,77 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року позов акціонерного товариства "TRANS LEASING KZ" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства "TRANS LEASING KZ" 11 950 дол США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання даного позову становив 263 124,77 грн, та судові витрати в розмірі 2631,25 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Вважає, що даний спір непідвідомчий суду загальної юрисдикції і повинен розглядатись за правилами Господарського кодексу України. Крім того, зазначила, що в наданих позивачем актах виконаних робіт, котрі оформленні між ФОП ОСОБА_2 та АТ "TRANS LEASING KZ" стоїть не її підпис. Також просить суд апеляційної інстанції застосувати строки позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що доказів оплати послуг з перевезення, обумовлених транспортними заявками, або оплати їх в обсязі, більшому, ніж врахував позивач, відповідачем суду не надано.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 07 лютого 2011 року між АТ "TRANS LEASING KZ" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір №16/11 на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Згідно з п. 1.1 договору, позивач зобов'язався надати відповідачу за попереднім замовленням послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, а відповідач зобов'язався сплатити одержані послуги.

Згідно з п. 1.3 договору, перевезення вантажів, що не обумовлене сторонами в договорі, обумовлюються сторонами в заявці, котра є невід'ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до актів виконаних робіт від 29 березня 2011 року, 29 вересня 2011 року, 28 вересня 2011 року, 03 жовтня 2011 року, 12 жовтня 2011 року, 23 листопада 2011 року (а.с. 33-38), позивач здійснив надані відповідачу за попереднім замовлення послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом згідно договору № 16/11 від 07 лютого 2011 року на суму 32 500 дол США (2500+6000+6000+6200+6000+5800=32 500).

Відповідач виконані роботи оплатив лише частково в сумі 20 550 дол. США.

Таким чином, сума заборгованості становить 11 950 дол. США, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання даного позову становив 263 124,77 грн.

09 квітня 2012 року позивач звернувся з претензією №214 про сплату заборгованості за вищезазначені надані послуги перевезення вантажів в розмірі 11 950 дол США, та штрафних санкцій в розмірі 2 990 дол. США, що разом становить 14 940 дол. США (а.с. 19), на що отримав гарантійний лист від ЧП «Катрин-Транс» в особі директора ОСОБА_2 від 09 квітня 2012 року вих. № 8/04 про повне погашення заборгованості в розмірі 14 940 дол. США до 01 вересня 2012 року (а.с. 20).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-125цс13 зазначено, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зобов'язання відповідача перед позивачем не припинене, тому судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, з позовними вимогами ознайомлена, приймала участь у судовому засіданні 18.12.2015 року, однак після відмови суду в задоволенні її заяви про направлення справи до господарського суду, добровільно залишила зал судових засідань і в подальшому у розгляді справи участі не брала.

При цьому, заперечень на позовну заяву, а також заяви про застосування строків позовної давності відповідач у суді першої інстанції не подавала.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, то до початку розгляду справи по суті.

Посилання ОСОБА_2 на те, що в наданих позивачем актах виконаних робіт під іменем відповідача стоїть не її підпис та те, що дані акти є неналежними та не допустимими доказами є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, а в матеріалах справи відсутні докази на спростування вищезазначених посилань.

Згідно з положеннями ч.ч. 1,2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Із вказаних норм процесуального законодавства можна зробити висновок, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і правильність рішення в межах тих обставин, які були встановлені судом І інстанції. Оскільки у суді першої інстанції відповідач заперечень по суті позову не подавала, доводи щодо відсутності її підписів на актах виконаних робіт не можуть бути предметом розгляду у апеляційному суді. Те саме стосується і заяви про застосування строку позовної давності, оскільки ОСОБА_2 не була позбавлена можливості подати відповідну заяву до Білоцерківського міськрайонного суду, однак розпорядившись процесуальними правами на свій власний розсуд, цього не зробила.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Приходько К.П.