Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2016 Справа №607/17367/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М.Братасюка

за участю секретаря О.І. Чичкевич

представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача Гавриляка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс БАНК» про поновлення на роботі , -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненими позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс БАНК» (надалі - Банк) про поновлення на роботі на посаді фахівця з мікрокредитування в Публічному акціонерному товаристві «ВіЕс БАНК».

В обґрунтування вимог зазначає, що позивачка працювала в Банку на означеній посаді з 2013 року, однак в жовтні 2015 року відповідачем позивачку звільнено з роботи у зв'язку з втратою довір'я внаслідок допущеної службової недбалості, проте підстав звільняти позивачку з роботи за п. 2 частини першої ст.. 41 КЗпП України у відповідача не було, адже позивачка перебувала на посаді. Посадова інструкція якої не передбачала обов'язків щодо обслуговування грошово - матеріальних цінностей ( в обов'язки позивачки не входило приймання цінностей, їх зберігання, транспортування та розподіл), жодних кримінальних проваджень за фактом заволодіння нею грошовими цінностями банку відповідачем щодо позивачки не ініційовано, жодної шкоди нею відповідачу не заподіювалося.

В судовому засіданні представники позивачки вимоги підтримали в повному обсязі та просять позов задовольнити з зазначених у позові підставі.

Представник відповідач в судовому засіданні подали письмові заперечення проти позову, в задоволенні позовних вимог просять відмовити за безпідставністю, пояснивши, що звільнення позивачки по п. 2 частини першої ст. 41 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог закону.

Заслухавши пояснення сторін, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справ, суд наголошує на наступному.

Отже позивачка з серпня 2013 року обіймала посаду фахівця з мікрокредитування Публічного акціонерного товариства «ВіЕс БАНК» (правонаступник «Фольксбанк»), на підставі укладеного безстрокового трудового договору від 01.08.2013 року.

Також позивачка була ознайомлена з посадовою інструкцією фахівця з мікрокредитування, затвердженою головою правління 01.08.2013 року, що стверджується підписом позивачки на примірнику інструкції.

Окремо 01.08.2013 року з позивачкою Банком було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно умов якого прийняла повіну матеріальну відповідальність за збереження переданих цінностей та зобов'язалася вживати заходів для попередження заподіяння Банку збитків.

Судом встановлено, що наказом голови правління №301К від 05 жовтня 2015 року, позивачку звільнено з роботи у зв'язку з втратою довір'я п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, внаслідок допущеної службової недбалості, яка полягала у здійсненні на протязі тривалого періоду часу 2013 - 2015 роки через відділення банку, за її участі, сумнівних фінансових операцій (виплата грошових переказів у іноземній валюті за межі України) у власних інтересах, в інтересах працівників відділення та інших осіб, а також нездійснення та неналежне здійснення ідентифікації учасників таких фінансових операцій.

При цьому підставою винесення згадуваного вище наказу, за текстом зазначено матеріали внутрішньої перевірки та пояснення працівників відділення.

З оглянутої в судовому засіданні копії протоколу від 02.10.2015 року за № 2 про результати спеціального службового розслідування підозри у зловживанні службовим становищем працівниками Тернопільського відділення № 4 Банку (відправка та отримання швидкісних переказів), вбачається, що:

21.09.2015 року Банком отримано запит від системи швидкісного переказу Western Union щодо окремих переказів, що можуть бути пов'язані з шахрайством. В тому числі, в запиті фігурувала значна кількість переказів по Тернопільському відділенню № 4 (ТВ 4).

Відтак комісією було детально перевірено відправлені та отримані перекази по Системі швидкісного переказу за період з 01.01.2013 року по 21.09.2015 року. Встановлено, що кількість, обсяги, а також географія операцій, які здійснювалися працівниками ТВ 4, дали підстави для віднесення їх (операцій) до сумнівних. Окрім операцій безпосередньо працівників, виявлено також операції їхніх родичів, зокрема по позивачці з операцій виплати швидкісних переказів на суму 928 828 в гривневому еквіваленті станом на 21.09.2015 року, та відправки швидкісних переказів на суму 1 156 365 в гривневому еквіваленті станом на 21.09.2015 року.

Тобто позивачці, згідно сформованої нею електронної заявки від 05.08.2015 року, на ім'я в.о. начальника Тернопільського відділення Банку, через Програмний комплекс обробки документів Lotus Notes, було надано доступ до програмного комплексу Система автоматизації банківської діяльності Б2 (АБС Б2), функції якого дозволяли ОСОБА_4 на протязі періоду роботи в Банку самостійно здійснювати банківські операції з грошовими коштами, зокрема перераховувати та одержувати кошти за допомогою платіжних систем, яких як Western Union, Money GramЮ, та інших.

А тому суд приходить до переконання, що отримавши доступ до виконання операцій аз допомогою міжнародних платіжних систем, ОСОБА_4 набула статусу працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності та проводить операції з грошовими коштами.

Згідно п. 3.1.4. Посадової інструкції позивачки, до виконуваних нею завдань відносилися, зокрема:

-Ідентифікація клієнтів та заходи по уточненню і перевірці інформації та вивченні клієнтів, перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, засвідчення всіх документів, можливість засвідчення яких передбачено «Інструкцією про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах», а також документів клієнтів Банку, необхідних для внутрішньобанківського документообігу, можливість засвідчення яких не заборонена чинним законодавством України;

-виконання розпоряджень, рішень керівництва, в т.ч. Правління та розпоряджень по управлінню роздрібного бізнесу та по відділу мікрокредитування зокрема;

-виконання вказівок начальника відділення / регіонального відділення та/або начальника відділу мікрокредитування та/або начальника управління роздрібного бізнесу;

-іншу діяльність в межах наданих повноважень.

Відповідно п.1.24 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів» , переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Факт надання позивачці доступів до міжнародних платіжних систем та можливість виконання нею операцій з грошовими коштами, стверджується поданими ОСОБА_4 особисто заявами від 16.10.2013 року (для зміни пароля доступу в АБС Б2) та від 08.04.2014 року (для надання розширеного доступу до АБС б2) через програмний комплекс Lotus Notes. Дані заявки виконані від повільними працівниками Банку та відповідні доступи були надані позивачці.

Як зазначено вище, до посадив обов'язків позивачки відносилося виконання розпоряджень, рішень керівництва, в т.ч. Правління та розпоряджень по управлінню роздрібного бізнесу та по відділу мікрокредитування зокрема, а також вказівок начальника відділення / регіонального відділення.

Надання ОСОБА_4 доступу до АБС Б2 за заявою в.о. начальника ТВ 4 та особистими заявками позивачки свідчить про те, що вказівки на виконання операцій з переказу грошових коштів надавалися їй керівником ТВ 4 Банку, сама позивачка схвалила виконання таких операцій й прийняла вказівки начальника відділення до виконання.

Відтак на протязі тривалого період у (2013- 2015 роки) особисто ОСОБА_4 виконувала операції від свого імені, в інтересах, за рахунок та/або на користь невстановлених осіб ( в тому числі переважно фізичних осіб нерезидентів).. що суперечило п.п.3,4,7.8,10.12, 18 ст. 9 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», п.2.4.3 Програмі ідентифікації та вивчення клієнтів Банку.

Позивачка здійснювала операції з відправлення грошових коштів через платіжні системи фізичним особам за межі України:

-в Нігерію (26 операцій, в яких ОСОБА_4 самостійно виступала клієнтом - відправником та одночасно оператором),

-в Гану (4 операції, в яких ОСОБА_4 самостійно виступала клієнтом - відправником та одночасно оператором),

-в США (3 операції, в яких ОСОБА_4 самостійно виступала клієнтом - відправником та одночасно оператором),

-в інші країни.

Позивачка здійснювала операції з виплати грошових коштів через платіжні системи від фізичних осіб з - за кордону:

-з Іспанії (15 операцій в яких ОСОБА_4 самостійно виступала клієнтом - отримувачем та одночасно оператором),

-з Йорданії (2 операції в яких ОСОБА_4 самостійно виступала клієнтом - отримувачем та одночасно оператором),

-з інших країн.

Як ствердила особисто ОСОБА_4 у власних письмових поясненнях 25.09.2015 , наданих за результатами службової перевірки, грошові перекази нею здійснювалися в 2013 - 2015 роках у різні країни в інтересах своїх знайомих.

Отже з приводу підставності звільнення ОСОБА_4 за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, суд зауважує таке.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно змісту п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про

строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення

для правильного вирішення спору.

Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-100цс16, наголошує, що розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Висновки власника або уповноваженого ним органу про те, що працівник не заслуговує довіри внаслідок вчинення винних дій, повинні ґрунтуватися не на суб'єктивній думці, а на об'єктивних фактах, що доводять наявність провини працівника в заподіянні матеріальної шкоди або вчиненні незаконних дій. Це можуть бути акти ревізій, інвентаризації, контрольних закупівель, тощо.

Відповідно п. 18 ст. 9 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у разі, якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації - ідентифікувати та верифікувати також особу. від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, а також встановити вигодо одержувача.

Проте позивачка таких осіб (вигодоодержувачів за фінансовими операціями) жодним чином не ідентифікувала та не вважала за необхідне здійснення ідентифікації.

Виконуючи вищезгадані фінансові операції, позивача спричинила конфлікт інтересів

стосовно себе як працівника та клієнта банку-відповідача, порушивши вимоги Закону України «Про банки і банківську діяльність», Політики виявлення та управління конфліктами інтересів у ПАТ «Фольксбанк» (п. 2.1., 2.2., 2.3. Політики) - Витяг з Політики виявлення та управління конфліктами інтересів у ПАТ «Фольксбанк» представником відповідача додано до матеріалів справи.

Позаяк, позивачка виконувала фінансові операції у власних інтересах та в інтересах інших фізичних осіб як клієнт (тобто переказ коштів від власного імені, виплата коштів на свою користь), виступаючи одночасно як оператор Банку (виконавець операції в системі грошових переказів) та як клієнт Банку в цих же операціях в період 2014-2015 років.

Дані факти підтверджуються заявами на переказ коштів через платіжні системи від 23.07.2015 р., 09.06.2015 р., 29.12.2014 р., 05.11.2014 р. та іншими доданими представником відповідача копіями, згідно яких позивачка неправомірно виконувала операції та підписувала платіжні документи одночасно як клієнт та як працівник Банку, а також не повідомляла про це Банк.

Ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що конфлікт інтересів - це наявні та потенційні суперечності між особистими інтересами і посадовими чи професійними обов'язками особи, що можуть вплинути на добросовісне виконання нею своїх повноважень, об'єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Згідно ч. 2 ст. 55 цього ж Закону, Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Працівник (позивачка) при працевлаштуванні була ознайомлена з вимогами законодавства у сфері запобігання легалізації кримінальних доходів/фінансуванню тероризму та внутрішнім документам Банку в тому числі з питань здійснення фінансового моніторингу, що стверджується копією листа-ознайомлення.

Факт вчинення ОСОБА_4 вище правопорушень підтверджується комплексом доказів та встановлений Протоколом №2 про результати спеціального розслідування від 02.10.2015 року, поясненнями працівників Відділення (в тому числі й позивачки та начальника Тернопільського відділення №4), перевіркою операцій здійснених працівниками Відділення та заявами на переказ, виплату коштів протягом 2013-2015 року.

Окремо суд відзначає, що ОСОБА_4 особисто надавала письмові пояснення начальнику відділу внутрішнього аудиту Банку, згідно змісту яких зазначила, що перекази від власного імені її просили здійснити її знайомі (не зазначила імен та прізвищ), котрі приносили кошти і зазначали імена та прізвища відправників та отримувачів. Перекази позивачка здійснювала з метою виконання плану по доходах відділення.

Судом встановлено, що дійсно ТВ 4 Банку доводилися плани по доходах, й згідно положення про мотиваційну систему Банку, за наслідками виконання яких працівникам відділення ( в тому числі позивачці) підлягали до нарахування бонуси в вигляді доплати до окладу - ОСОБА_4 загалом за жовтень 2014 року, січень 2015 року та травень 2015 року отримано кошти в сумі 2758 гривень.

Для суду є очевидним, що необхідною умовою звільнення працівника з роботи за п. 2 ч.1 ст. 42 КЗпП України є недовіра працедавця до працівника, котрий безпосередньо обслуговує грошові чи товарні цінності.

ОСОБА_4 вчиняючи операції з пересилання валютних коштів на виконання вказівок керівника відділення Банку, проте від власного імені здійснюючи приймання та відправку коштів осіб - нерезидентів на їх прохання, безперечно усвідомлювала, що здійснювані нею операції складають зміст її трудових обов'язків, а самі її дії носили відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю а рухом і зберіганням цінностей (грошей).

При цьому вина ОСОБА_4 визначається тим, що остання, будучи достеменно ознайомленою з законодавством України у сфері банківської діяльності та запобігання і протидію легалізації коштів, здобутих злочинним шляхом, актами НБУ, іншими нормативно - правовими актами, локальними актами Банку, - на протязі тривалого проміжку часу особисто проводила незаконні операції через відділення Банку в інтересах невстановлених осіб та у власних інтересах, відтак передбачала і повинна була передбачати негативні наслідки своїх дій - створення в неї самої та працівників відділення відчуття безкарності та формування попиту осіб нерезидентів на подібного роду фінансові, неконтрольовані операції саме через установу Банку.

Відтак суд вважає доведеним належними та допустимими доказами наступних фактів:

- виконання операцій щодо виплати грошових переказів в Україні, відправки грошових переказів у іноземній валюті за кордон входило до трудових обов'язків позивачки, виконання позивачкою указаних дій фактично мало місце на систематичній основі, носило цілеспрямований, навмисний та відповідальний характер, пов'язаний з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням грошових коштів;

- мали місце вчинення позивачкою правопорушень при проведенні операцій з грошовими коштами (які позивачкою навіть не заперечуються), що стали приводом для звільнення та власне - втрати довір'я керівництва Банку до позивачки, яка виконувала операції з грошовими коштами з порушенням вимог чинного законодавства та внутрішньобанківських вимог;

Водночас судом критично оцінюються доводи сторони з приводу неправомірності звільнення позивачки з огляду на ту обставину, що проведення касових операцій, згідно посадової інструкції, безпосередньо не входить до кола трудових обов'язків ОСОБА_4.

Критичність судової оцінки полягає у тому, що як зазначено, вище, до посадових обов'язків ОСОБА_4, посадова інструкція відносить, в тому числі:

-ідентифікацію клієнтів та заходи по уточненню і перевірці інформації та вивченні клієнтів, перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, засвідчення всіх документів, можливість засвідчення яких передбачено «Інструкцією про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах», а також документів клієнтів Банку, необхідних для внутрішньобанківського документообігу, можливість засвідчення яких не заборонена чинним законодавством України;

-виконання розпоряджень, рішень керівництва, в т.ч. Правління та розпоряджень по управлінню роздрібного бізнесу та по відділу мікрокредитування зокрема;

-виконання вказівок начальника відділення / регіонального відділення та/або начальника відділу мікрокредитування та/або начальника управління роздрібного бізнесу;

-іншу діяльність в межах наданих повноважень.

А відтак, зважаючи на відсутність видачі нових кредитів ТВ 4 Банку в 2014 - 2015 роках, наявність в посадовій інструкції ОСОБА_4 повноважень на виконання розпоряджень, рішень, вказівок керівника відділення Банку та здійснення іншої діяльності в межах наданих повноважень, отримання позивачкою з дозволу керівництва відділення повноважень - кодів доступу, за її заявою, до міжнародних платіжних систем та можливість виконання ОСОБА_4 операцій з грошовими коштами, отримання мотивації в виді нарахованих бонусів (премій) за виконання доведених відділенню планів (в тому числі з переказів готівки), свідчить про те, що виконувана позивачкою робота з пересилання грошових коштів відносилася до основного змісту її трудових обов'язків.

На підставі наведеного, керуючись ст.. 3, 10, 11, 60, 212, 222 ЦПК України, ст. 41 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року із змінами та доповненнями, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «ВІЕС Банк» про поновлення на роботі на посаді фахівця з мікрокредитування в Публічному акціонерному товаристві «ВіЕс БАНК» - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий В.М. Братасюк

Згідно з оригіналом