Справа № 310/4545/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та оформлення проїзних документів,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом і вказала, що з 29. 09. 2007 року по 15. 10. 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого народилася неповнолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вересня 2013 року вони з відповідачем мешкають окремо, на її прохання надати дозвіл на її виїзд разом з дитиною на відпочинок, на перетин кордону зони АТО відповідач не відреагував, на зв'язок з нею не виходить, тому вона вимушена звернутися до суду.

У даний час вона зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1, має намір виїхати разом з дитиною на відпочинок за межі України, що неможливо зробити без дозволу батька дитини.

Просить постановити рішення, яким надати дозвіл їй, ОСОБА_1, на тимчасовий виїзд за межі України за кордон з малолітньою дитиною ОСОБА_3 04. 09. 2013 року без згоди батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини, та дозволили оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон без згоди його батька.

Позивач та відповідач в судове засідання не явилися, про день слухання справи повідомлені на сайті Бердянського міськрайонного суду.

Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов»язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, тому суд розглядає справу за відсутності позивача для запобігання утворення тяганини по справі.

Представник 3-ї особи органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради до суду не явився, у заяві просить розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29. 09. 2007 року, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Добропільського районного суду Донецької області від 15. 10. 2015 року шлюб між сторонами розірвано, дитина мешкає разом з матір»ю, про що свідчать акти обстеження від 24. 05. 2016 року і від 26. 05. 2016 року.

Сторони не спілкуються між собою, відповідач на прохання позивачки надати згоду на виїзд неповнолітньої дитини за межі України не реагує, тому ОСОБА_1 у позовній заяві просить надати дозвіл їй на тимчасовий виїзд за межі України за кордон з малолітньою дитиною ОСОБА_3 04. 09. 2013 року без згоди батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини, та дозволили оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон без згоди його батька.

За правилами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проте позовні вимоги, заявлені позивачкою не на конкретний період перебування дитини за кордоном, суперечать положенням чинного законодавства. Дозвіл батька на виїзд неповнолітньої дитини є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон на невизначений період суперечать вимогам ст. ст. 141,153,157 СК України, які визначають рівність прав та обовязків батьків стосовно виховання дитини, і позовні вимоги ОСОБА_1 фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у її вихованні, та можливості спілкування з нею.

Вказані положення місться у правових позиціях судової палати у цивільних справах ВССУ за 2015 рік ( справи № 6-4466св15; 6-7961св15; 6-20930св15), якими суд керується при винесенні рішення по справі.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за потрібне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Керуючись ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141,153,157 СК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4