Справа № 461/3445/16 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/5199/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 10.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження , -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2 Вважає таку незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, також має місце факт невідповідності висновків суду обставинам справи. Скаргу мотивує тим, що рішення від 17 червня 2015 року по справі №461/4594/13-ц про стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 7 601 158. 10 грн., на підставі якого видано виконавчий лист ніколи не набирало законної сили і не вступало в дію, оскільки було оскаржено в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року зазначене рішення змінено і постановлено про стягнення заборгованості в загальній сумі 3 037 941, 56 грн.. За таких обставин, виконавчий лист виданий на примусове виконання рішення суду про стягнення 7 601 158 гр. 10 коп., по якому відкрито виконавче провадження внесено завідомо неправдивий зміст, тому у державного виконавця не було підстав для винесення оскаржуваної постанови. Виконавчий лист на суму заборгованості у 3 037 941, 56 грн. судом не видавався.

Зазначає, що виходячи з положень ч.1 -3 ст. 83 ЗУ «Про виконавче провадження» у начальника відділу виконавчої служби відсутні повноваження на внесення змін у документи, які видані судом. Тому посилання суду на відповідні норми є безпідставними та неправомірними. Судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення ст. 369 ЦПК України.

За наведених підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою скаргу задоволити повністю.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасник и не з»явились. Належним чином повідомлені про розгляд справи, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених цьому законі, що спрямовані на примусове виконання судових рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З врахуванням означених положень ЦПК України заявник ОСОБА_2, як сторона виконавчого провадження, а саме боржник, звернувся до суду про визнання неправомірною постанови від 10.05.2016 року державного виконавця Табінського О.В. управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області з мотивів, які є аналогічними мотивам апеляційної скарги, що наведені вище.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд врахував наступні обставини та мотивував своє рішення тим, що 17 червня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова задоволено позов ПАТ «ПроКредитБанк» про стягнення на користь ПАТ «ПроКредитБанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно, Приватного підприємства «Люкс-Експрес», боржника заборгованість в розмірі 7601158,10 гривень.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено рішення та прийнято нове, згідно якого розмір суми заборгованості боржників зменшено до суми 3037941,56 гривень та судові витрати до 1185,23 гривень. (а.с. 6-9).

10.05.2016 року державним виконавцем примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Табінським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі виданого Галицьким районним судом м. Львова виконавчого листа №461/4594/13-ц від 18.03.2016 року про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» () з ОСОБА_2 /зазначено дані про особу/, ОСОБА_3 /зазначено дані про особу/, як солідарного з ОСОБА_2 боржника, Приватного підприємства «Люкс-Експрес» (, м. Львів, вул. Івана Франка, 84/23), як солідарного з ОСОБА_2 боржника заборгованість в розмірі 7601158,10 гривень, з яких: за договором про надання траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006 року, договором про надання траншу №3.12925/0410-ДТ-1 від 22.06.2006 року 789376,56 гривень заборгованості за капіталом; 24986, 25 гривень заборгованість за відсотками згідно графіку; 191785,08 гривень заборгованість за відсотками за фактичне користування кредитом; 1771751,31 гривень пеня; за договором про надання траншу №3.20955/0410 від 13.03.2008 року 1381920,55 гривень заборгованість за капіталом, 120902,89 гривень заборгованість за відсотками згідно графіку; 296172,23 гривень заборгованість за відсотками за фактичне користування кредитом, 3024263,23 гривень пеня.

Суд першої інстанції врахував, що заступником начальника управління державної виконавчої служби начальник відділу примусового виконання рішень ОСОБА_5 винесено постанову від 13.06.2016 року, якою внесено зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51048742 від 10.05.2016 року, а саме прийнято рішення: у резолютивній частині вказаної постанови зазначити суму боргу 3037941,56 гривень.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 суд послався на положення ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про виконавче провадження» за змістом якої - контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Також враховано положення ч.3 ст. 83 цього ж закону, за якою - начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні скарги на постанову державного виконавця примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51048581, слід відмовити.

З такою позицією суду першої інстанції судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Стаття 18 цього закону регламентує вимоги до виконавчого документа.

З врахуванням відповідності виконавчого документа вимогам закону у державного виконавця були підстави для винесення оскаржуваної постанови.

З мотивів скарги та мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду убачається встановленим факт безпідставного зазначення у виконавчому документі суми до стягнення з боржників у тому числі з ОСОБА_2 - 7 601 158 10 та відповідної суми судового збору, про стягнення якої винесено було рішення Галицьким районним судом м. Львова - 17.06.2015 року по причині його зміни судом апеляційної інстанції 29.12.2015 року в частині визначеної суми до стягнення, яка визначена в загальній сумі 3 037 941, 56 грн.

Суд встановив допущення помилки у виконавчому документі, однак з незрозумілих мотивів дійшов висновку про можливість виправлення такої державним виконавцем або начальником відповідного відділу, якому підпорядковується державний виконавець, зіславшись на зазначені вище норми Закону України «Про виконавче провадження», які не передбачають таких дій.

За змістом наведених судом положень Закону України «Про виконавче провадження» а саме ч. 3 ст. 83 - надається право начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державному виконавцю з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження можливість виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керуючись цією нормою, суд безпідставно утотожнив поняття процесуального документа винесеного державним виконавцем у виконавчому провадженні, про що йдеться у зазначені статті закону, з виконавчим документом, що виданий судом і вважав, що державний виконавець та начальник відділу вправі самостійно вносити виправлення у виконавчі документи, в той час, коли існує спеціальна норма, яка врегульовує ці питання.

За змістом ч.4 ст. 369 ЦПК України - суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі , якщо його було видано помилково або якщо обов»язок боржника відсутній повністю чи частково у зв»язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд не мав правових підстав з наведених в оскаржуваній ухвалі мотивів відмовляти у задоволенні скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на звернення сторін виконавчого провадження 13.06.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_5 винесено постанову про внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2016 року фактично в частині змісту самого виконавчого документа щодо суми стягнення, про яку зазначено у виконавчому листі , виданому суду, на підставі якого винесено оскаржувану постанову. Такі виправлення не є граматичними чи арифметичними помилками у розумінні ч.3 статті 83 ЗУ « Про виконавче провадження» правом на виправлення яких наділений начальник відділу або державний виконавець.

Колегія суддів вважає за доцільне роз»яснити заявнику право звернення до суду, що видав виконавчий документ в відповідною заявою з врахуванням положень ч.4 ст. 369 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.303, 304 , п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, 313, п.6 ч.1 ст.314, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови від 10.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції у Львівській області / ВП № 51048581/ Табінського Олега Володимировича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: