АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

в с т а н о в и л а :

14.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останньої на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно, з урахуванням процесу індексації.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є непрацездатною та розмір пенсії є недостатнім для забезпечення необхідних потреб, а також потреб у лікуванні. Відповідач має стабільний дохід, проте матеріальну допомогу їй не надає.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 322, 20 грн. щомісячно, з дня пред'явлення позову до суду - з 14.01.2016 року і довічно.

Справа № 754/519/16
Апеляційне провадження: 22-ц-796/6675/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що її витрати на ліки складають щомісячно 900 грн. та їй необхідна операції, вартість якої складає 12 000 грн. і вона не взмозі оплатити такі витрати самостійно. Натомість відповідач працює у сім`ї, де здійснює догляд за дитиною та отримує за це плату, а її донька проживає у США. Суд не витребував довідку з Управляння Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва про індивідуальні відомості відповідачки згідно системи персоніфікованого обліку. Крім того, суд не звернув уваги на те, що у 2017 році планується збільшення прожиткового мінімуму до 1611 грн., а у 2018 році - до 1700 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає одна у двокімнатній приватизованій квартирі АДРЕСА_1. З 1995 року є пенсіонеркою за віком, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, з вересня 2015 року отримує пенсію в розмірі 1 342, 89 грн. та страждає на ряд захворювань (атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу тощо). Крім того, у позивачки виявлено катаракту обох очей та рекомендовано хірургічне лікування.

Позивач має двох повнолітніх дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій встановлено першу групу інвалідності та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач проживає окремо від матері, одружена, має двох повнолітніх доньок, які також мають свої сім`ї. ОСОБА_2 працювала у сфері торгівлі та з 2003 року звільнена за власним бажанням.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надати таке утримання. Визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що такий розмір має становити 30 % від прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб на 2016 рік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом.

Розмір пенсії позивачки перевищує розмір прожиткового мінімуму, визначеного законом на час розгляду даної справи, проте рішення в частині задоволення позову не оскаржується.

Відтак суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів правильно виходив з розміру пенсії самої позивачки та встановленого прожиткового мінімуму.

Доводи апеляційної скарги про можливість збільшення в майбутньому прожиткового мінімуму не спростовують висновків суду, оскільки рішення ухвалюється по обставинам, які існують на час вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач потребує значних витрат, у зв`язку з необхідністю хірургічного лікування катаракти очей також не спростовують висновки суду, оскільки вимог про участь відповідачки у додаткових витратах, викликаних тяжкою хворобою позивач не заявляла та ці вимоги не були предметом розгляду у даній справі. Позивач просила визначити лише щомісячний розмір аліментів на своє утримання та суд розглянув справу у межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді