Ухвала

іменем україни

23 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області, треті особи: приватний нотаріус Луб'янський Андрій Васильович, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення належності спадкодавцю правовстановлюючого документа та визнання права власності на будинок в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив встановити факт належності спадкодавцеві ОСОБА_7 правовстановлюючого документа на житловий будинок АДРЕСА_1, а саме договору купівлі-продажу цього будинку від 12 березня 1979 року; визнати за собою право власності на вказаний будинок у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 13 червня 2011 року позивач звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після його смерті. Крім позивача спадкоємці першої черги за законом відсутні. До спадкової маси відноситься житловий будинок АДРЕСА_1, який було придбано померлим за свого життя 12 березня 1979 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кізомиською сільською радою Білозерського району Херсонської області.

Через відсутність у позивача як спадкоємця правовстановлюючого документа на спірне нерухоме майно нотаріусом було витребувано зазначений вище договір купівлі-продажу нерухомого майна та встановлено дефект договору, який полягає у тому, що в преамбулі договору, де зазначено його сторони та повноваження сторін на вчинення правочину, було помилково зазначено не «ОСОБА_9», а «ОСОБА_7», створено тавтологію начебто особа діє на підставі доручення від свого імені, а уже в предметі договору було вірно зазначено ім'я покупця «ОСОБА_9». Ознайомившись з такими правовстановлюючими документами, нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити, так як це є єдиною можливістю використання позивачем свого права на спадкування майна померлого батька.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення належності спадкодавцю ОСОБА_7 правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу від 12 березня 1979 року будинку АДРЕСА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково указаний позов та визнаючи за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що позивач на передбачених законом підставах набув право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

На спростування доводів третіх осіб про те, що в договорі купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_7 діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_7, який проживає у м. Северо-Курільськ, тобто в своїх же інтересах, суд зазначив, що це є помилкою, яка не спростовує того факту, що покупцем за вказаним договором був саме ОСОБА_7, крім того, цей договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Крім того, суд визнав безпідставними доводи третіх осіб про те, що предметом договору купівлі-продажу був будинок № 16, а не АДРЕСА_2, оскільки такі спростовуються записами в погосподарській книзі № 4 Кізомиської сільської ради, згідно з якими ОСОБА_10 була власником саме будинку АДРЕСА_2, а тому ОСОБА_11 не міг успадкувати після ОСОБА_10 те, що їй не належало, а потім продати не успадковане майно.

При цьому судом установлено, що згідно з погосподарською книгою № 4 Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області за 1980-1982 роки особовий рахунок НОМЕР_1 та за 1983-1985 роки будинковолодіння по АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_12 до 1984 року, коли було знесено, а посилання третіх осіб на зафіксовані порушення ведення погосподарської книги суд визнав такими, що не спростовують дійсності запису в цій книзі.

Крім того, суд дійшов висновку, що надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_2 під забудову не спростовує отримання ОСОБА_9 за цією адресою земельної ділянки площею 0,13 га та набуття права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 так як за цією адресою у ОСОБА_10 перебувала у користуванні земельна ділянка площею 0,35 га.

Разом із тим суд обґрунтовано зазначив, що непроживання спадкодавця у вказаному будинковолодінні не тягне за собою припинення його права власності на вказане майно, а реєстрація та проживання згідно з поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_7, ОСОБА_8, свідка ОСОБА_13 у будинковолодінні інших осіб із сплатою ними витрат, пов'язаних із проживанням та утриманням будинку, не може бути підставою припинення права власності спадкодавця на вказаний будинок з господарськими будівлями і спорудами та за відсутності доведення належними і допустимими доказами права власності на вказану будівлю за іншими особами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення судами норм процесуального права, а саме: ст. 34 ЦПК України, неналежна оцінка доказів у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України, а також порушення норм матеріального права, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко