Номер провадження 22-ц/788/785/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

24 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 16 січня 2012 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким він передав відповідачу суму грошових коштів в розмірі 69 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 04 червня 2012 року. Так як відповідач свої зобов'язання за договором позики, у встановлений строк не виконав, позивач просить стягнути з нього на свою користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 90735 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 90735 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процессуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_4 подано позов з невідповідною розпискою, що ним визнається в корегуючий позовній заяві. Натомість цією позовною заявою позивачем змінено предмет позову, а саме як доказ подано іншу розписку. Однак ця розписка засвідчує не факт одержання коштів з зазначенням строку їх повернення, а його зобов'язання виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 червня 2010 року по справі № 2-2965/2010. Розписка написана на зворотньому боці даної ухвали суду і містить пряме посилання на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, які заперечують проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики і відповідно до розписки від 16 січня 2012 року ОСОБА_3 зобов'язався повернути суму позики у встановлений нею строк, а саме, до 04 червня 2012 року, однак своїх зобов'язань не виконав, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Проте погодитсь з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки до нього суд дійшов з порушенням норм матеріального та процессуального права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі за № 6-1967цс15. З матеріалів справи вбачається, що у 2010 році Ковпаківським районним судом м. Суми розглядалась справа № 2-2965/2010 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу на загальну суму 24000 доларів США. Вказані кошти були надані ОСОБА_4 ОСОБА_3 за чотирма договорами позики, укладення яких підтверджується розписками від 16 і 18 вересня 2007 року та 2 і 19 травня 2008 року. Провадження у зазначеній справі було закрито ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 червня 2010 року у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди та визнання її судом. За умовами мирової угоди сторони погодили, що станом на 17 травня 2010 року сума боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 складає 21000 доларів США, що по курсу НБУ становить 166740 гривень. ОСОБА_3 зобов'язався щомісячно здійснювати ОСОБА_4 виплату грошових коштів в сумі 3000 доларів США до повного виконання своїх зобов'язань, а саме до 20 грудня 2010 року (а. с. 120-121).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 зобов'язання за мировою угодою не виконувались, ОСОБА_4 звернувся із заявою до відділу ДВС Сумського міського управління юстиції про примусове виконання ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 червня 2010 року. Згідно повідомлення ВДВС Сумського МУЮ від 1 жовтня 2015 року та Зарічного відділу ДВС м. Суми від 11 травня 2016 року зазначена ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 4 червня 2010 року про визнання мирової угоди перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС, заборгованість за виконавчим документом складає 144655,38 грн. (а. с. 116; 200-204). З оригіналу розписки, складеної 16 січня 2012 року (а. с. 42а), вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язався до 4 червня 2012 року повернути ОСОБА_4 залишок несплаченої суми в розмірі 69000 гривень згідно цієї ухвали. На зворотній сторінці розписки міститься частина машинописного тексту ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 4 червня 2010 року в якій зазначено пунктів 2, 3, 4, 5, 6 мирової угоди. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що на зворотній сторінці розписки надрукована частина тексту ухвали суду про визнання мирової угоди, яка була ними укладена з відповідачем з приводу стягнення на його корить боргу станом на 17 травня 2010 року в сумі 21000 доларів США. Отже, розписка не засвідчує факт отримання ОСОБА_3 16 січня 2012 року від ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 69000 гривень, а містить зобов'язання про повернення цієї грошової суми до 04 червня 2012 року згідно ухвали, частина тексту якої міститься на зворотній сторінці розписки, а саме ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 4 червня 2010 року про визнання мирової угоди між сторонами. Як вже зазначалось вказана ухвала суду знаходиться на примусовому виконанні у відділі ДВС та зобов'язання за нею до цього часу ОСОБА_3 не виконані.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України колегією суддів на виконання мотивів скасування рішення апеляційного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року в даній справі, з'ясовано чи не зводяться вимоги ОСОБА_4 до вимог про спонукання до виконання мирової угоди.

В судовому засіданні апеляційного суду 12 травня 2016 року ОСОБА_4 пояснив, що 16 січня 2012 року він надав ОСОБА_3 у борг 72000 гривень і в цей же день останній склав розписку, що зобов'язується повернути залишок від цієї суми в розмірі 69000 гривень до 04 червня 2012 року, а ухвалою в розписці помилково названо цю їх угоду. На запитання колегії суддів ОСОБА_4 наполягав, що ці грошові кошти не мають відношення до заборгованості по мировій угоді, це частина від грошової суми 72000 гривень, яку ОСОБА_3 отримав від нього у позику 16 січня 2012 року.

Проте, як зазначалося вище, розписка не засвідчує факт отримання ОСОБА_3 16 січня 2012 року від ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 69000 гривень. Яких-небудь інших доказів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_3 16 січня 2012 року у позику від нього грошових коштів в сумі 72000 гривень, позивачем суду не надано. Відповідач же отримання від позивача грошових коштів у зазначеній сумі категорично заперечує та наполягає, що в розписці він засвідчив їх домовленість з позивачем про повернення до 04 червня 2012 року частини боргу за ухвалою суду про визнання мирової угоди.

Крім того визначення підстав та предмету позову є виключним правом позивача. Як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 69000 гривень з урахування індексу інфляції, ОСОБА_4 посилається на те, що 16 січня 2012 року ОСОБА_3 отримав від нього грошові кошти в сумі 69000 гривень та зобов'язався повернути їх до 04 червня 2012 року, що підтверджується вищезазначеною розпискою від 16 січня 2012 року. З підстав невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за мировою угодою, ОСОБА_4 позов не заявляв, що він також підтвердив у своїх поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив справжньої правової природи укладеного між сторонами договору та дійшов помилкового висновку про укладення сторонами 16 січня 2012 року договору позики.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді