САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/939/16-ц
Провадження №2/726/309/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Сківернічук А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що 06.11.2015 року помер її чоловік ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру виникло у її чоловіка на підставі договору дарування від 24.06.1994 року, однак за життя спадкодавець не зареєстрував свого права власності на вказану квартиру. Звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вищевказане нерухоме майно не зареєстровано за спадкодавцем. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, оскільки інші спадкоємці відмовились в прийнятті спадщини на її користь.

На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивач та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, який посвідчений нотаріусом 24.06.1994 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Згідно технічного паспорту та довідки № 920 від 17.05.2016 року виданої ЧКОБТІ вказана квартира має загальну площу 19,50 кв.м. в тому числі житлову 9,90 кв.м. Загальна площа була збільшена на 0.40.кв.м. за рахунок розбору опалювальної печі та оздоблення стін, а житлова на 0,60 кв.м. за рахунок розбору опалювальної печі.

06.11.2015 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ № 154940.

Так, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса другої державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її чоловіка на квартиру АДРЕСА_1 у звязку із тим, що право власності на неї не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, відповідно до довідки № 897 від 12.05.2016 року виданої ЧК ОБТІ встановлено, що вказана квартира в даний час зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3

Судом встановлено, що після укладення договору дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, останній не зареєстрував вказаний договір у Чернівецькому БТІ, а тому відсутні відомості про його право власності на вказане майно.

Відповідно до ст.ст. 243-244 ЦК УРСР (від 18.07.1963 р., який діяв на момент укладання договору дарування) з договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент укладення договору дарування регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Така позиція висловлена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Таким чином встановлено, що позивач обґрунтовано звернулась до суду з метою визнання свого права власності на нерухоме майно.

Так, у відповідності до спадкової справи також були спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які своєю заявою відмовилися від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_2. Спадкоємцем за законом є дружина померлого ОСОБА_1.

На підставі викладеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка, враховуючи викладені обставини, остання має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном, на яке просить визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 243-244, 227 ЦК УРСР ст.ст. 392 ЦК України, , ст.ст. 10, 11, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно у вигляді квартири № 2 в житловому будинку № 22 загальною площею 19,50 кв.м. в тому числі житловою 9,90 кв.м. по вул. Васіле Александрі у м. Чернівці.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_6