Справа № 457/1603/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/90/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.І. про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.І. про визнання договору дарування недійсним.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він є інвалідом першої групи і до квітня 2014 року був визнаний судом недієздатним. Його опікуном був призначений рідний брат - відповідач по справі ОСОБА_5 Відповідно до рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30.04.2014 року, Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 01.02.2007 року про визнання недієздатним ОСОБА_2 та призначення ОСОБА_5 опікуном недієздатного ОСОБА_2, скасовано та поновлено цивільну дієздатність фізичної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_7 Після смерті матері та поновлення дієздатності позивач звернувся до суду про продовження строку на прийняття спадщини, де в процесі розгляду справи йому стало відомо, що його покійна мати подарувала квартиру його братові, відповідачу по справі. Ознайомившись з даним договором, позивач вважає, що цей договір є складений без волі матері, тому що на час складення договору мати була хворою особою, вона майже не пересувалася по квартирі. Крім цього, позивач вважає, що даний договір вчинений під впливом обману, а тому слід визнати його недійсним.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.І. про визнання договору дарування недійсним - відмовлено.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 березня 2015 року оскаржив позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням прав позивача та норм процесуального і матеріального права.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Встановлено, що 13 липня 2013 року укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на житло, виданого 25 січня 1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за № 48, право власності на яку зареєстроване в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25 січня 1995 року.

Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 13 липня 2013 року, копією Свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 1995 року, розпорядженням органу приватизації № 48 від 25.01.1995 року.

З договору дарування вбачається, що нотаріусом під час укладення даного договору перевірено дієздатність осіб. Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Згідно довідки про причину смерті № 102, причиною смерті останньої є ішемічна хвороба серця.

Згідно повідомлення КП « Трускавецька міська лікарня» № 1260/02 від 30 вересня 2014 року ОСОБА_7 під динамічним спостереженням у лікаря -психіатра не перебувала.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що жодні докази, подані позивачем не свідчать про те, що на момент укладення договору дарування, ОСОБА_7 була введена в оману щодо істотних умов правочину, такі докази позивачем не надано і суду апеляційної інстанції. Крім того, відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 46 , ОСОБА_7 на час укладання договору дарування 30 липня 2013 року не страждала психічним розладом чи стійким хронічним психічним розладом та могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с.103-105).

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 березня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.