Категорія 27 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Вавшка В.С., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна) звернулося в суд із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийнято право вимоги за кредитним договором № CNL-В00/144/2006 від 19 липня 2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3

За умовами зазначеного кредитного договору АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») надав ОСОБА_3 кредит в сумі 39 000 доларів США зі строком повернення до 18 липня 2016 року, а останній зобовязався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, установленому кредитним договором.

У забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 19 липня 2006 року укладено договір поруки № CR-B00/144/2006, за яким поручитель прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що свої зобовязання щодо погашення заборгованості позичальником належним чином не виконуються, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків, станом на 08 червня 2015 року (згідно уточнених позовних вимог) утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку у загальній сумі 2 696 095,62 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 25 320, 08 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 08 червня 2015 року становить 532 374, 93 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам становить 2 255,82 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 08 червня 2015 року становить 47 430,42 грн.; пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків становить 2 116 290, 27 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору № CNL-В00/144/2006 від 19 липня 2006 року в розмірі 22 477 доларів США 68 центів, що станом на 08 червня 2015 року еквівалентно 472 611, 20 грн. та пеню в розмірі 236 305, 60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із рішенням суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитом та пені заявник подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального й процесуального права, просить його в цій частині скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 жовтня 2015 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилено, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 жовтня 2015 року в частині вирішення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд.

Таким чином, судове рішення переглядається в частині вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день і час судового засідання, що відповідно до статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло з вересня 2011 року, не сплив, а тому в цій частині заявлених вимог позов про стягнення кредитних коштів та пені підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, місцевий суд виходив з наявності рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, яким визнано договір поруки припиненим.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CNL-В00/144/2006.

За умовами договору банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 39 000 доларів США строком користування до 18 липня 2016 року, з фіксованою процентною ставкою 14,00 % річних, на споживчі цілі. Позичальник, в свою чергу, зобовязався повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату за користування ним в строки та в порядку, встановленому кредитним договором і виконати всі інші зобовязання, визначені договором.

Додатком № 1 до цього договору визначено графік повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Згідно з п. п. 4.1.1. п. 4 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

У забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, 19 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № CR-B00/144/2006, за умовами якого остання зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його зобовязань за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності.

11 березня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-В00/144/2006 від 19 липня 2006 року, згідно з яким п. 3 ч. 1 кредитного договору викладено в новій редакції,- було змінено процентну ставку та її вид. Також сторонами було доповнено кредитний договір графіком платежів.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18 березня 2011 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-В00/144/2006 від 19 липня 2006 року.

За умовами вказаного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадок невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Свої зобовязання за кредитним договором № CNL-В00/144/2006 від 19 липня 2006 року ОСОБА_3 належним чином не виконував, з вересня 2010 року припинив погашення кредиту та процентів за користування кредитом, тому станом на 08 червня 2015 року за ним рахується прострочена заборгованість по сплаті кредиту, процентів за користування кредитом на загальну суму 27 575,90 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту 25 320,08 доларів США, заборгованість по відсотках 2 255, 82 доларів США, а також пеня в сумі 2 116 290, 27 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року по справі № 127/23091/14-ц, яке набрало законної сили, визнано припиненим зобовязання, що виникли з договору поруки № CR-B00/144/2006, укладеного 19 липня 2006 року між АКБ «Райффайзен Україна» та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до п. 1.9.1. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Даний пункт містить застереження, згідно з яким сторони визнали, що реалізація положень п. 1.9.1. не буде розглядатись сторонами як одностороння зміна умов кредитного договору, а є одним із способів виконання боргових зобовязань, встановлених за взаємною згодою сторін.

20 червня 2011 року позивачем була направлена ОСОБА_3 вимога

№ 15150 про дострокове виконання в повному обсязі всіх зобовязань за кредитним договором, протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги.

Вказана вимога отримана відповідачем 22 червня 2011 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.23).

Отже, 22 липня 2011 року (сплив 30-денного терміну з часу отримання досудової вимоги) є датою настання строку погашення останнього платежу і початком перебігу позовної давності за зобовязаннями позичальника по кредитному договору.

Предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені є зміною строку виконання основного зобовязання.

З матеріалів справи слідує, що у звязку з порушенням позичальником виконання зобовязання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і п. 1.9.1. кредитного договору, скориставшись правом дострокового погашення всієї суми кредиту, змінив строк виконання основного зобовязання на 22 липня 2011 року, а тому право на звернення до суду у позивача виникло саме з цього моменту, однак за захистом своїх прав останній звернувся лише 22 вересня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивачем не ставилося питання про поновлення пропущених строків позовної давності.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитом, суд першої інстанції не врахував, що у звязку з неналежним виконанням умов договору, змінився строк виконання основного зобовязання до 22 липня 2011 року. Отже, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за змістом пункту 1.9.1. кредитного договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні помісячні платежі за графіком після 22 липня 2011 року не підлягали виконанню.

З урахуванням всіх зазначених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4 019 грн. 41 коп.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом та пені скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 4 019 грн. 41 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: