Провадження №2п/200/92/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

в складі: головуючого судді -Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська заяву відповідача про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики винесено заочне рішення суду, яким задоволено позовні вимоги позивача.

10 березня 2016 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення по вказаній цивільній справі, яка обґрунтована тим, що заборгованість за договором позики ним частково погашена, тому розрахунок позивача, зокрема 3% річних, не відповідає дійсності, досудову вимогу про повернення позики він не отримував, тому звернення позивача до суду передчасне.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду заяви повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення суду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 231 ЦПК України встановлено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За змістом ч.2 цієї норми при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч.2 ст.58, ст.59 ЦПК).

Отже, за аналогією закону, передання коштів в рахунок погашення позики не може бути підтверджене показами свідків, лише відповідною розпискою кредитора.

Відповідач, який посилається на часткове погашення боргу, таких доказів не представив, а його посилання на свідчення третіх осіб, як вже зазначалось, є неприйнятними.

Що стосується доводів відповідача про відсутність спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Власне, відповідач, зазначає, що почав повертати суму позики, отже йому було відомо про необхідність виконання зобовязання, тобто було отримано вимогу кредитора. Окрім цього, вимога може бути предявлена кредитором у формі будь-якого зрозумілого повідомлення, в тому числі у формі позову.

За таких обставин, при відсутності доказів повернення позики, в задоволенні заяви відповідача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.228, 231, 232 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Т.В.Шевцова