Номер провадження: 22-ц/785/3854/16
Головуючий у першій інстанції Демченко О.М.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Кононенко Н.А.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2007 року,

встановила:

Позивач звернувся до Малиновського районного суду з позовною заявою до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння, посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 з дня народження на протязі 39 років проживає та користується домоволодінням АДРЕСА_1 , а також зареєстрований за вказаною адресою.

Розпорядженням Іллічівського райкомунгоспу від 23 травня 1935 року, ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 було дозволено будівництво одноповерхового дворового флігеля із двох кімнат, кухні та прибудованого до нього тамбура, на вільній земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Будинок подружжя будували своїми силами на власні кошти, та вселилися в нього у трьох: у ОСОБА_4 на момент одруження з ОСОБА_3 була дочка - ОСОБА_5 .

У квітні 1945 року ОСОБА_3 загинув.

У серпні 1945 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_6 .

У серпні 1951 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та отримала прізвище - ОСОБА_8 , а роком пізніше, у листопаді 1950 року у них народилася дочка ОСОБА_9 .

26 травня 1953 року Одеським міським інвентарним бюро на підставі особистої заяви ОСОБА_10 було проведено обслідування домоволодіння АДРЕСА_1 на предмет встановлення прав володіння.

Висновком Одеського міського комунального господарства про реєстрацію домоволодіння АДРЕСА_1 від 02 червня 1953 року постановлено, що визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_10 підлягає розгляду у судовому порядку.

08 вересня 1953 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради також була дана відповідь, що з питання визнання права власності на домоволодіння Л» 56 за ОСОБА_10 , їй потрібно звернутися до суду.

Однак, ОСОБА_10 до суду не звернулася у зв`язку з хворобою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10 .

У будинку залишилась проживати дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_9 (мати позивача) з позивачем по справі ОСОБА_1 .

У 2004 році мати позивача звернулася до державного архіву області з проханням представити відомості про наявність правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1 , однак відповіддю від 01 березня 2004 року № 342 було повідомлено, що таких даних не значиться.

У серпні 2007 року мати позивача померла.

За час проживання за вказаною адресою, з метою поліпшення житлових та побутових умов, позивач з матір`ю власними силами побудували господарські споруди, а саме ванну та кухню, вказані у технічному паспорті, складеному комунальним підприємством „ОМБТІ та РОН від 24 травня 2007 року під літерами „б, „61; житловий будинок, загальною площею 30,8 кв.м. під літ. „Е, навіс літ. „т, сарай літ. ,,К та літню кухню літ. „Л.

Самочинне будівництво проводилось без отримання на те відповідного дозволу, з дотриманням, відповідно до технічного висновку ПП „Дельта-Консалтінг, норм та правил будівництва. Будь яких претензій з боку органів місцевого самоврядування з приводу ведення будівництва не пред`являлося.

Позивач володіє та користується домоволодінням АДРЕСА_1 , регулярно оплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт і тому за ним має бути визнано право власності.

На підставі зазначеного вище, ОСОБА_1 просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_9 , а також визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 112,4 кв.м., яке складається з житлових будівель під літ. „Б - 37,0 кв.м. і „Е - 19,4 кв.м. та прилеглих до них господарських споруд під літ. „б, „61 - 12,7 кв.м.; „е, „еі - 11,4 кв.м., „К - 13,9 кв.м., „Ж - 4,9 кв.м., „Л - 10,5 кв.м., „т - 2,6 кв.м.

В судовому засіданні:

- представник позивача позовні вимоги підтримав;

- представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що домоволодіння було збудоване самовільно і ніяких правовстановлюючих документів на домоволодіння немає.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2007 позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння - задоволені у повному обсязі.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 112.4 кв.м., яке складається з житлових будівель під літ. „Б - 37,0 кв.м. і „Е - 19,4 кв.м. та прилеглих до них господарських споруд під літ. „б, „61 - 12,7 кв.м.; „е, „еі - і 1,4 кв.м., „К - 13,9 кв.м., „Ж - 4,9 кв.м., „Л - 10,5 кв.м., „т - 2,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 112,4 кв.м., яке складається з житлових будівель під літ. „Б - 37,0 кв.м. і „Е - 19.4 кв.м. та прилеглих до них господарських споруд під літ. „6, „61 - 12,7 кв.м.; „е, „еі - 11,4 кв.м., „К - 13,9 кв.м., „Ж - 4,9 кв.м., „Л - 10,5 кв.м., „т - 2,6 кв.м.

23 травня 2013 року ОСОБА_2 на вищезазначене рішення суду подав апеляційну скаргу.

08 липня 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто апеллянту, на підставі його заяви про відкликання.

08 грудня 2014 року ОСОБА_2 на вищезазначене рішення суду знову подав апеляційну скаргу.

01 квітня 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області провадження у справі закрито.

10 квітня 2015 року ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 року подав касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

03 листопада 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області провадження у справі закрито.

24 листопада 2015 року ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року подав касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, правильно виходив з наступного.

Розпорядженням Іллічівського райкомунгоспу від 23 травня 1935 року ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 було дозволено будівництво одноповерхового дворового флігеля із двох кімнат, кухні та прибудованого до нього тамбура, на вільній земельній ділянці по АДРЕСА_1 (а.с. 11).

У ОСОБА_4 на момент одруження з ОСОБА_3 було донька - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 30 червня 1953 року, згідно якого ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком її був ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_12 (а.с. 12).

24 квітня 1945 року ОСОБА_3 загинув, про що свідчить відповідне повідомлення Іллічівського районного комісаріату Одеської області від 28 травня 1945 року № III/18 (а.с. 13).

У серпні 1945 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_10 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_2 від 04 лютого 1949 року, завіреним державним нотаріусом п`ятої Одеської державної нотаріальної контори 23 липня 1953 року (а.с. 14).

Відповідно з довідкою № 8484/09-63 від 11 грудня 1999 року, 15 серпня 1951 року ОСОБА_5 одружилася з ОСОБА_13 та здобула прізвище ОСОБА_14 (а.с. 15), а роком раніше - у листопаді 1950 року у них рародилась дочка - ОСОБА_9 .

26 травня 1953 року Одеським міським інвентарним бюро на підставі особистої заяви ОСОБА_10 було проведено обслідування домоволодіння АДРЕСА_1 на предмет встановлення прав володіння (а.с. 17).

Висновком Одеського міського комунального господарства про реєстрацію домоволодіння АДРЕСА_1 від 02 червня 1953 року постановлено, що визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_10 підлягає розгляду у судовому порядку (а.с. 19).

08 вересня 1953 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради також була дана відповідь, що з питання визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 , їй потрібно звернутися до суду (а.с. 21).

Однак, ОСОБА_10 до суду не зверталася, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла, про що свідчить свідоцтво про смерть № НОМЕР_3 від 30 березня 1999 року, актовий запис № 2815 (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть № НОМЕР_4 від 20 січня 1993 року, актовий запис № 736 (а.с. 22).

У зазначеному будинку АДРЕСА_1 залишилась проживати дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_9 (мати позивача) з позивачем по справі - ОСОБА_1 .

У 2004 році мати позивача ОСОБА_9 звернулася до державного архіву області з проханням представити відомості про наявність правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1 , однак відповіддю від 01 березня 2004 року № 342 було повідомлено, що таких даних не значиться (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_5 мати позивача ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_5 від 27 серпня 2007 року, актовий запис № 7578 (а.с. 25).

За час проживання в будинку за вказаною адресою, з метою поліпшення житлових побутових умов, позивач з матір`ю власними силами побудували господарські споруди, саме ванну та кухню, вказані у технічному паспорті, складеному комунальним підприємством „ОМБТІ та РОН від 24 травня 2007 року під літерами „б, „61; житловий будинок, загальною площею 30,8 кв.м. під літ. „Е, навіс літ. „т, сарай літ. „К та літню кухню літ. „Л.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що самочинне будівництво проводилось без отримання на те відповідного дозволу, однак з дотриманням, відповідно до технічного висновку ГІП „Дельта-Консалтінг, норм та правил будівництва, будь яких претензій з боку органів місцевого самоврядування з приводу ведення будівництва не пред`являлося, позивач володіє та користується домоволодінням АДРЕСА_1 , регулярно оплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому судова колегія зазначає наступне.

У 1953 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будтнків» (далі - Указ), що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502, і прийнятою відповідно до Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будтнків» (далі постанова від 26 снепня 1948 року), які визначили умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п яти як у місті, так і поза містом.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог актів законодавства.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з п.п. 6,7 Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за п. 10 цього переліку, такими правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про збудованого громадяниним житлового будинку цей громадянин набував статусу власника житлового будинку та згідно ст. 58 ЦК Української РСР 1922 року, він набував право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Також, відносини спадкування регулюються правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не рініше 01 січня 2004 року.

Згідно зі ст. 549 ЦК Української УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема він фактично вступив у управління або володяння спадковим майном.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обов`язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Так, ОСОБА_2 взагалі на надав доказів того, що за час спільного проживання з ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , він брав участь в поліпшенні житлових умов у вказаному спірному будинку, переобладнанні житла, внаслідок чого мав би право на частку майна у спільній сумісній власності подружжя відповідно до глави 8 СК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:
Апеляційну скаргу - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2007року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський
С.М. Сегеда
Н.А. Кононенко