У Х В А Л А

18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 252 583, 88 доларів США, що еквівалентно 2 018 902 грн. 95 коп. за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості, та суму пені за просторочення виконання зобов'язань за період з 3 червня 2012 року по 3 червня 2013 року в розмірі 7 034 625 грн. 15 коп., що разом складає 9 053 528 грн. 10 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року ухвалу апеляційного суду в частині стягнення пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов в цій частині задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 500 000 грн. пені.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 516 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що розмір пені із врахуванням положень частини 3 статті 551 ЦК України має бути зменшено, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 2 вересня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, крім іншого, виходив з того, що суд не перевірив наявність у фактора прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи - не суб'єкта господарювання.

- від 8 квітня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив з того, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивачем не доведено факту, що він отримав право вимоги за кредитним договором та договорами поруки. Копія договору про відступлення прав вимоги належним чином не завірена, зміст певних пунктів прихований, а з додатку до договору взагалі неможливо встановити розмір грошового зобов'язання, по якому передається право вимоги.

- від 2 грудня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та в указаній частині направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості, з урахуванням заперечень відповідача, не дослідили первинної бухгалтерської документації й безпідставно відхилили клопотання щодо призначення фінансово-економічної експертизи з цього приводу. Крім того, суди не звернули уваги, що докази належного повідомлення позичальника про укладення договору відступлення права вимоги у матеріалах справи відсутні.

- від 24 лютого 2016 року, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди не врахували, що пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. Крім того, суди не врахували, що у зобов'язаннях, в яких строк виконання визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Крім того, апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не звернув увагу на те, що особу не було повідомлено про відступлення права вимоги та на порушення статті 303 ЦПК України залишив рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості без змін.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко