Справа № 442/7399/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/2685/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаргу мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довів розмір заборгованості, яка утворилась станом на 23.09.2015 року, оскільки у підтвердження позовних вимог банком було надано розрахунок заборгованості, з якого убачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та деякий час сплачував заборгованість, але не в повному обсязі, що стало підставою звернення з позовом до суду. Суд не врахував дати сплати суми заборгованості боржником за попереднім судовим рішення та подальше нарахування передбачених договором платежів .

Судом було проігноровано те, що судовим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року, на виконання якого були сплачені боржником кошти, не було припинено дію договору, не було його розірвано, а відтак його дія для сторін продовжувалась до повного виконання і банком здійснювалось нарахування заборгованості: по відсоткам на тілу кредиту, яке сплачено пізніше дати проведення первинного розрахунку заборгованості про що ухвалено попереднє рішення, суми комісії, відсотків, неустойки по причині несвоєчасного внесення платежів.

Звертає увагу на те, що розмір заборгованості, визначений у рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року визначено станом на 18.02.2013 року, натомість погашення заборгованості про яке заявляє позивач, відбулось 12 червня 2014 року, коли гроші поступили на рахунок банку, тобто більш ніж через рік. Відповідно після сплати сума боргу ОСОБА_3 перед Банком становила 907,16 грн. по процентам та 30 829,80 грн. по пені.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток в період 20-22.04.2016 року. Причини неявки не повідомили. За таких обставин, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з копії заяви № DNH4KP.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір на суму 2987,40 грн., строком до 21.03.2008 року зі сплатою 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до п.3.2.7. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позичальник зобов»язується погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати зазначеної в повідомленні банку, передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних умов.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2013 року по цивільній справі № 442/1658/13-ц, ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 яка виникла станом на 18.02.2013 року за кредитним договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року у розмірі 41854,81 грн., що складало 2987,40 грн. - заборгованості за кредитом, 13446,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 22951,81 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 1969,28 грн. штрафу (процентної складової). Даним рішенням, яке набрало законної сили 15.07.2013 року, позов задоволено частково, оскільки зменшено розмір пені через не співмірність розміру штрафних санкцій (неустойки) з розміром основного зобов»язання, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України. Відтак, згідно резолютивної частини рішення з ОСОБА_3 вирішено стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 21 890,40 гривень заборгованості за вище вказаним кредитним договором, яка складається з: 2987,40 грн. - заборгованість за кредитом, 13446,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2987,40 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 1969,28 грн. штрафу (процентної складової).

Поряд з тим, з копії доданої представником відповідача ОСОБА_4 до матеріалів справи копії постанови про закінчення виконавчого провадження серія ВП № 40337554 від 24.10.2013 року вбачається, що рішення суду виконано та сплачено суму боргу по судовому рішенню згідно квитанції № 34 від 23.10.2013 року на виконання виконавчого листа № 442/1658/13-ц, виданого 14.08.2013 року.

З копії квитанції про оплату ОСОБА_3 убачається, що останній 23.10.2013 року оплатив 22 149, 67 гривень заборгованості, отримувачем коштів значиться Відділ ДВС Дрогобицького МРУЮ.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції з посиланням на положення ст. ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми кредитної заборгованості та вказав , що в розрахунку заборгованості за договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року не деталізовано порядок та час зарахування вказаних сум на погашення тіла кредиту, як і відсотків за користування ним, заборгованості за процентами, в тому числі нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, пені за порушення строків розрахунків.

Таким чином, суд врахував, що у поданій до суду позовній заяві позивачем належним чином не обгрунтовано розмір заборгованості, яка утворилась станом на 23.09.2015 року, зокрема пені у розмірі 31 271,54 гривень та заборгованості по процентах за користування кредиту розмірі 907,16 гривень, а також не надав беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог, у зв»язку з чим суд був позбавлений можливості надати належну правову оцінку нарахування таких платежів та правильності їх нарахування. Відтак, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступні обставини.

Відповідачами не надано суду доказів у спростування нарахованої суми заборгованості. Заперечення проти позову відповідач обґрунтовував лише вирішенням попередньо в судовому порядку позову банку про стягнення заборгованості, що виникла станом на 18.02.2013 року, про що постановлено судове рішення 14.05.2013 року та вважав, що позивач повторно звернувся до суду з вимогами, які вирішено і розрахунок боргу проведено з 23.03.2006 року - дати укладення договору./а.с. 22-23/

Перевіряючи обґрунтованість мотивів апеляційної скарги колегія суддів враховує наступні обставини, які ґрунтуються на матеріалах справи.

14.05. 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області вирішено спір, про що вказано вище і стягнуто 21 890,40 гривень заборгованості за вище вказаним кредитним договором, яка складається з: 2987,40 грн. - заборгованість за кредитом, 13446,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2987,40 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 1969,28 грн. штрафу (процентної складової).

Рішення суду звернуто до примусового виконання і сума боргу, що стягнута за цим рішенням та виникла станом на 18.02.2013 року сплачена згідно квитанції № 34 від 23.10.2013 року на виконання виконавчого листа № 442/1658/13-ц, виданого 14.08.2013 року.

З копії квитанції про оплату ОСОБА_3 убачається, що останній 23.10.2013 року оплатив 22 149, 67 гривень заборгованості, отримувач Відділ ДВС Дрогобицького МРУЮ. Таким чином, кошти по судовому рішенні перераховано боржником у виконавчому проваджені не на користь стягувача, а на рахунок ВДВС Дрогобицького МУЮ. 24.102013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження /а.с. 42, 60/. Згідно розрахунку заборгованості, вказані кошти на рахунок боржника поступили лише 12.06.2014 року.

За таких обставин позивач звернувся до суду про стягнення суми відсотків за користування кредитом за період з 18.02.2013 року та суми пені за несвоєчасне виконання зобов»язанння та штрафних санкцій обумовлених договором.

Колегія суддів вважає, що вимоги банку є обґрунтованими частково. Мотиви заперечень відповідача проти позову в частині проведення позивачем нарахувань за період, що відповідає даті укладення договору є спростованим. Надання розрахунку суми боргу з означеної дати не свідчить про повторне звернення банку з вимогами, які вирішено зазначеним вище судовим рішенням.

Тому позов підлягає до задоволення частково.

Враховуючи положення ч.3 ст. 551 ЦК України та значне перевищення суми пені по відношенню до суми заборгованості по відсоткам, що виникла за означений період, а також враховуючи обставини добросовісного виконання боржником попереднього судового рішення та несвоєчасне перерахування суми сплаченого ним боргу на користь стягувача по незалежним від ОСОБА_3 причинам, колегія суддів вважає можливим зменшення суми пені з 31 271 гр. 54 коп. до розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, що становить 907 грн. 16 коп.

За таких обставин позов слід задовольнити частково, відповідним чином зменшити у пропорційному відношенні суму процентної складової, котра підлягає до стягнення з 1608 гр. 94 коп. до 90 гр. 71 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 309,ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 лютого 2016 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк»задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість, яка виникла станом на 23.09.2015 року за кредитним договором № DNH4KP24220044 від 23.03.2006 року у розмірі 2 405 грн. 03 коп. та складає 907 гр. 16 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 907 гр. 16 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 90 гр. 71 коп. штрафу (процентної складової).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАД КБ «Приватбанк» частково сплачену суму судового збору за подачу позовної заяви в сумі 85 гр. 38 коп. та 93 гр. 91 коп. за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді