АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/9200/15-ц Головуючий суддя І інстанції Мельник І. М.
Провадження № 22-ц/790/3850/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Гуцал Л.В.

при секретарі - Прологаєвій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між ним та відповідачкою 15 вересня 2011 року був укладений договір позики грошей в сумі 640000 грн., що є еквівалентом 80000 доларів США, строком до 15 вересня 2012 року, згідно якого позивач передав гроші в повному розмірі, а відповідач в свою чергу свої зобов'язання по поверненню позики не виконала, гроші в зазначений термін не повернула. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі що еквівалентна 80000 доларів США за курсом НБУ на момент постановлення рішення, також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 640000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

25 квітня 2016 року на вказане рішення ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошті у сумі, що буде еквівалента 80000 доларів США по курсу НБУ на момент ухвалення рішення. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 вказує на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки праву позивача вимагати повернення грошей у сумі, що буде еквівалентна 80 000 доларів США по курсу НБУ на момент їх повернення, що передбачено п. 3 договору позики грошей від 15.09.2011 року.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей у сумі 640000 грн., що було еквівалентом 80000 доларів США, строком до 15 вересня 2012 року.

Відповідно до пункту 1 договору позики зазначено, що позикодавець передав у власність позичальнику належні йому гроші в сумі 640000 гривень, що було еквівалентом 80000 доларів США, за курсом 08,00 гривень за один долар США на день передачі грошей.

Відповідно до пункту 2 договору позики позичальник зазначені гроші одержав,ще до підписання договору позики та зобов'язався повернути таку ж суму грошей до 15 вересня 2012 року.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України).

Вирішуючи справу суд апеляційної інстанції враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав письмовий договір, підписаний відповідачем про те, що вона отримала в борг грошові кошти та зобов'язалася їх повернути у визначений строк.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач повернула позивачу кошти на виконання умов вказаного договору матеріали справи не містять.

Правильно дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції помилково визначив суму стягнення.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів.

Особа вільна вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників.

За ст. 183 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 151 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п. 3 договору позики укладеного між сторонами 15.09.2011 року, керуючись ст. 533 ЦК України сторони домовились, що у разі зміни офіційного курсу гривні що до курсу долару, Позикодавець має право вимагати повернення грошей у гривні у сумі, що буде складати еквівалент 80000 доларів по курсу НБУ на момент повернення грошей.

Підпис ОСОБА_3 на договорі свідчить про те, що вона ознайомилась із змістом договору, та погодилась із умовами викладеними у ньому.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 071 112 грн. - сума боргу, визначена в гривневому еквіваленті 80 000 доларів США за курсом НБУ на час ухвалення рішення судом (80 000 х 25,8889).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року змінити в частині суми стягнення. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 2 071 112 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -