У х в а л а

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», завідувача лабораторії нових та маловивчених захворювань Похила Сергія Івановича, заступника директора Запорожченко Яніни Евальдівни, директора Попова Миколи Миколайовича, провідних юрисконсультів Бойчука Віктора Івановича та Іванової Ольги Іванівни, начальника відділу кадрів Бєлякової Ніни Анатоліївни, працівника ОСОБА_11 про визнання дій неправомірними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, відшкодування моральної шкоди, поновлення членства у профспілковій організації, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Харкова рішенням від 27 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь позивачки 1 тис. 263 грн 98 коп. компенсації за службові відрядження і 1 тис. 200 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 487 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

Апеляційний суд Харківської області 11 лютого 2016 року скасував рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні незаконним наказу про звільнення та визнанні незаконною відмови в наданні відпустки при звільненні у зв'язку з пропуском строку звернення до суду та ухвалив у цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні зазначених позовних вимог за безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнила частково, скасувала рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року в частині вирішення позову про стягнення заробітної плати за березень 2012 року в розмірі 192 грн 70 коп. та про зобов'язання надати наказ про звільнення, справу в цій частині направила на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року колегія суддів залишила без змін.

25 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 47, 116, 117, 233, 2371 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року, 5 грудня 2012 року та 17 лютого 2016 року , в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року і 21 січня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, направивши справу в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати за березень 2012 року в розмірі 192 грн 70 коп. та про зобов'язання надати наказ про звільнення на новий апеляційний розгляд, указав на необхідність встановити обставини списання суми 192 грн 70 коп., правомірність проведеної операції та обґрунтованість позовної вимоги про повернення спірної суми.

При цьому касаційний суд, залишивши рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення інших позовних вимог без змін, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення цих позовних вимог з огляду на те, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням положень трудового законодавства, та що позивачка не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 29 червня 2011 року касаційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати, оскільки роботодавець не здійснив виплати належних працівникові при звільненні сум, а тому відповідно до положень статей 116, 117 КЗпП України настає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні;

- в ухвалі від 5 грудня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- у рішенні від 17 лютого 2016 року касаційний суд дійшов висновку про зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї вимоги вийшов за межі доводів апеляційної скарги, чим порушив права відповідача та вимоги закону; при цьому касаційний суд, залишивши без змін судові рішення в іншій частині позовних вимог, погодився з їх висновками про те, що з вини відповідача позивачу не було виплачено грошової компенсації за невикористану частину відпустки, а тому він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку згідно з вимогами положень статей 116, 117 КЗпП України.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року і 21 січня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», завідувача лабораторії нових та маловивчених захворювань Похила Сергія Івановича, заступника директора Запорожченко Яніни Евальдівни, директора Попова Миколи Миколайовича, провідних юрисконсультів Бойчука Віктора Івановича та Іванової Ольги Іванівни, начальника відділу кадрів Бєлякової Ніни Анатоліївни, працівника ОСОБА_11 про визнання дій неправомірними, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, відшкодування моральної шкоди, поновлення членства у профспілковій організації, зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема