АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/6975/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: недоговірні зобовязання

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Пшенічної Л.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України в особі Харківської обласної митниці, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

18.07.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2, - представник позивача ОСОБА_3, оскаржила його в апеляційному порядку.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказує, що у посадових осіб митної служби, під час складання у відношенні ОСОБА_3 протоколу про порушення ним митних правил були відсутні, передбачені ст.491 МК України підстави для порушення провадження у митній справі. Незаконним діями органів Харківської митниці, у вигляді незаконного, з боку посадових осіб митниці, застосування заходів впливу та відкриття провадження про порушення митних правил, за відсутності достатніх підстав вважати, що таке правопорушення дійсно мало місце, йому завдано моральної шкоди.

Вказує, що відповідно до положень ст.ст.1173,1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів чи їх посадових або службових осіб.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, на думку апелянта помилково виходив із того, що позивач не довів наявності в діях Харківської митниці ДФС такої складової відшкодування моральної шкоди, як незаконність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, оскільки зазначені вище норми ст. 1173,1174 ЦК передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини органів державної влади або їх посадових осіб.

Представник Державної фіскальної служби України в особі Харківської обласної митниці позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Справу розглянуто за відсутності представника Державної казначейської служби України.

Судовим розглядом встановлено, що посадовими особами Харківської митниці 20 жовтня 2015 року у відношенні ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил за ознаками ч. 1 статті 482 Митного кодексу України та вилучено товар «Мастика на основі полімерів...», загальною вартістю 83152,5 грн. та вантажний автомобіль НОМЕР_1, на підставі статті 511 Митного кодексу України вилучені та передані на зберігання до комори Харківської митниці.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 04 травня 2016 року, провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 482 МК України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції судова колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем у порушення вимог ст.60 ЦПК України не доведено наявності в діях Харківської митниці ДФС такої складової відшкодування моральної шкоди, як незаконність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Аналогічні положення закріплено в частині 1 статті 1167 цього Кодексу про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.2 ст.. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що відшкодування матеріальних збитків та/або моральної шкоди можливо лише в разі доведення потерпілою особою факту їх завдання та їх розміру, за умови наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку дій винної особи з завданням збитків та/або заподіянням моральної шкоди.

Зазначені вище норми ст.1173,1174 ЦК України на які посилаються апелянт, дійсно передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини органів державної влади або їх посадових осіб, однак не врегульовують правовідносини, що виникли, оскільки предметом позову ОСОБА_3 є відшкодування державою саме моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, та не оспорюється сторонами, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2016р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2016р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківської митниці ДФС про визнання протиправними дій представників Харківської митниці ДФС, що полягають у безпідставному та необгрунтованому утримуванні ОСОБА_3 у пункті пропуску «Гоптівка» протягом 10 днів без складання відповідного протоколу чи вирішення питання щодо застосування санкції у вигляді адміністративного затримання; визнання дій представників Харківської митниці ДФС під час складання протоколу про порушення митних правил №614/80700/15 такими, що вчинені з порушенням вимог ст.494 МК України; визнання протиправними дії представників Харківської митниці ДФС щодо не відібрання власним чином будь-яких пояснень ОСОБА_3 під час складання протоколу про порушення митних правил 614/80700/15, як це передбачено митним законодавством.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: Л.В. Пшенічна

ОСОБА_4