Справа № 359/4374/15-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/1428/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Волохова Л.А., Данілова О.М.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства до Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсними державних актів на землю та відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року Київський міжрайонний екологічний прокурор Дніпровської екологічної прокуратури звернувся до суду в інтересах Київської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарстваіз вказаним позовом, який мотивував наступним:

Прокуратурою проведено перевірку додержання Бориспільською районною державною адміністрацією вимог закону при розпорядженні земельними ділянками. Під час перевірки встановлено, що 23 грудня 2009 року Бориспільською РДАбуло прийняте розпорядження № 3788 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (відповідно до списку) на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Пунктом 2 цього розпорядження земельні ділянки надано у власність громадянам згідно додатку для ведення особистого селянського господарства та доручено Бориспільському районному відділу Київської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» забезпечити реєстрацію державних актів.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,27 га серії НОМЕР_2, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 14 січня 2010 року (кадастровий номер НОМЕР_4) ОСОБА_3 був виданий державний акт серії НОМЕР_1, який 22 січня 2010 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,30 га (кадастровий номер НОМЕР_3).

На думку прокурора, вищезазначене розпорядження Бориспільської РДА №3788 від 23 грудня 2009 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки земельні ділянки, які передано у власність вказаним громадянам, відносяться до земель водного фонду та знаходяться у межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро. Просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільської РДА від 23 грудня 2009 року № 3788; визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,27 га серії НОМЕР_2, який видано ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 0,30 га серії НОМЕР_5, виданий ОСОБА_3, та визнати за державою право власності на спірну земельну ділянку.

Суди неодноразово розглядали дану справу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, прокурор Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі щодо знаходження спірних земельних ділянок в прибережно-захисній смузі Канівського водосховища. Вказує, що судом не взято до уваги доводи позовної заяви. За таких умов є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, відтак їх передача у власність фізичним особам заборонена законом. Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначені посилання прокурора так і не були належним чином доведені в ході розгляду справи, відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Згідно положень ст. 88 Водного кодексу України а також Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, розмір та межі прибережних захисних смуг встановлюються відповідно до належним чином затверджених проектів землеустрою. При відсутності землевпорядної документації (документації з землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів має досягатися шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо передачі цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486, з урахуванням конкретної ситуації. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року по справі № 6-16цс14.

Зважаючи на наведене, прокурором в ході даної справи мало б бути або доведено те, що спірні землі відносяться до земель водного фонду відповідно до належним чином затвердженого проекту землеустрою (який в даному випадку відсутній), або ж доведено їх фактичне знаходження на відстані до урізу води, меншій від встановленої відповідними нормативами для даного виду водойми. В той же час належних та допустимих доказів з цього приводу в ході розгляду справи так до суду представлено і не було. Не може слугувати таким доказом наданий в межах іншої справи висновок експерта КДПГККГС «Київгеоінформатика» Тварковської О. О. від 18.06.2012 року за № 01-09/764, оскільки з наявних матеріалів не вбачається, що вказана особа відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», та не попереджалася про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від надання такого висновку. Зважаючи на наведене, суд не прийняв зроблений нею висновок в якості експертного.

Не може встановлювати недотримання нормативних відстаней від урізу води до меж спірних земельних ділянок вищевказаний висновок й з огляду на те, що відповідно до встановленого законодавством порядку визначення таких відстаней, відповідні обміри (дослідження) мають проводитися в меженний період (період найменшого рівня води), який не є сталим та загальновстановленим, а встановлюється для кожної водойми окремо відповідними службами профільного міністерства та відрізняється один від одного. В той же час вищевказаний висновок не містить жодного посилання на визначення такого меженного періоду для даної частини басейну ріки та проведення обмірів саме в такий період, що унеможливлює прийняття результатів такого дослідження судом.

В ході розгляду справи судом неодноразово наголошувалося на існування вищезгаданих невідповідностей, позивачу ретельно роз'яснювався встановлений процесуальним законодавством обов'язок доведення стороною своїх посилань, як і процедура призначення та проведення судових експертиз, однак інших доказів з цього приводу представлено не було, клопотань про призначення відповідних досліджень до суду не надавалося.

Критично суд першої інстанції віднісся й до інших матеріалів, представлених позивачем в якості доказів щодо віднесення спірних земель до земель водного фонду, зокрема до схеми планування території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району, оскільки в матеріалах справи містяться докази того, що така схема у встановленому законом порядку не затверджувалася, а її державна експертиза не проводилася.

З урахуванням усього викладеного суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог прокурора, відтак про відсутність підстав для задоволення позову. З такими висновками суду в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженим та обґрунтованими. При цьому наявність вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2012 року по справі 1007/9280/2012 не може слугувати, з точки зору колегії суддів, належним доказом знаходження спірних земельних ділянок в межах прибережної смуги, як на те посилався у своїй апеляції прокурор.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає цивільну справу відносно особи, виключно з питань, чи мали місце інкриміновані такій особі дії та чи вчинені вони нею. Зважаючи на наведене, вищевказаний вирок може свідчити виключно про вчинення засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм дій, а саме зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми та службового підроблення. В той же час посилання прокурора на віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, які він поклав в основу своїх позовних вимог, потребувало доведення в рамках даної справи, чого зроблено не було.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської області відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Л.А. Волохов

О.М. Данілов