АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Перепелюк Л.М.

секретар: Чубрей І.І.

за участю позивача ОСОБА_1 представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кельменецької районної ради Чернівецької області, комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування рішення районної ради, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення вихідної допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кельменецької районної ради Чернівецької області, комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування рішення районної ради, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення вихідної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 14 травня 2002 року по 02 січня 2003 року працював на посаді головного лікаря Кельменецької центральної районної лікарні, згідно наказу Управління охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації від 14 травня 2002 року №24-К.

Рішенням 4 сесії 24 скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області від 23 січня 2003 року його було затверджено головним лікарем району.

В подальшому, за заявами позивача, трудові контракти неодноразово переукладалися, починаючи з 01 січня 2007 року по 26 грудня 2012 року і він

22ц-610/16 головуючий по 1 інстанції Телешман О.В.

Категорія: 81 доповідач Кулянда М.І.

продовжував працювати на цій же посаді.

Зазначає, що останній термін дії контракту сторони встановили з 26 грудня 2012 року по 26 грудня 2015 року.

Однак, 25 грудня 2015 року, ІІ сесія VІІ скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області прийняла рішення за №19.2 - 7/15 від 25 грудня 2015 року «Про припинення контрактів з керівниками окремих комунальних підприємств відповідно до якого вирішила, у зв'язку із закінченням терміну дії припинити 25 грудня 2015 року контракт від 26 грудня 2012 року № 03-23/16.12 з головним лікарем комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» ОСОБА_1

Вказує, що на виконання даного рішення головою Кельменецької районної ради було прийнято розпорядження від 25 грудня 2015 року № 63-ОС, згідно якого 25 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня», у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 26 грудня 2013 року № 03-23/16.12.

Вважає, що між ним та Кельменецькою районною радою Чернівецької області був укладений безстроковий трудовий договір, його звільнення відбулося за ініціативою роботодавця, з порушенням процедури прийняття оскаржуваних рішень та порушення трудового законодавства, тобто незаконно.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу представник Кельменецької районної ради Чернівецької області просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1, відповідно до наказу Управління охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації від 14 травня 2002 року №24-К був призначений на посаду головного лікаря Кельменецької центральної районної лікарні.

Рішенням 4 сесії 24 скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області від 23 січня 2003 року він був затверджений на посаді головного лікаря району.

В подальшому, періодично, за заявами позивача, Кельменецька районна рада Чернівецької області та ОСОБА_1 укладали строкові трудові договори у формі контрактів: на 4 роки - з 02 січня 2003 року по 31 грудня 2006 року, згідно контракту від 02 січня 2004 року; на 1 рік - з 01 січня 2007 року по 01 січня 2008 року, згідно контракту від 01 січня 2007 року; на 1 рік - з 01 січня 2008 року по 01 січня 2009 року, згідно контракту від 01 січня 2008 року; на 1 рік - з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, згідно контракту від 01 січня 2009 року; на 1 рік - з 01 січня 2010 року по 01 січня 2013 року, згідно контракту від 31 грудня 2009 року.

05 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся до голови районної ради із заявою про продовження дії контракту з ним, на посаді головного лікаря комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня», терміном на три роки. Вказаний контракт сторони уклали на підставі рішення 11 сесії 6 скликання Кельменецької районної ради від 26 грудня 2012 року.

Строк дії контракту встановлено з 26 грудня 2012 року по 26 грудня 2015 року.

Рішенням 2 сесії 7 скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області від 25 грудня 2015 року за №19.2 - 7/15 «Про припинення контрактів з керівниками окремих комунальних підприємств, у зв'язку із закінченням терміну дії, припинено 25 грудня 2015 року контракт від 26 грудня 2012 року № 03-23/16.12 з головним лікарем комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» ОСОБА_1

Розпорядженням голови Кельменецької районної ради Чернівецької області від 25 грудня 2015 року № 63-ОС - позивача звільнено із займаної посади, в зв'язку із закінченням дії трудового контракту ( п.2 ст.36 КЗпП України) з 25 грудня 2015 року.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач перебував із відповідачем у строкових трудових відносинах. Контракти з позивачем переукладалися, починаючи з 01 січня 2009 року по 26 грудня 2012 року, за його письмовими заявами, в яких він вказував на строк укладення контрактів.

Звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня», у зв'язку із закінченням строку трудового договору, з 25 грудня 2015 року, є законним.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. З Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я у редакції, чинній з 1 січня 2012 року, призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту.

Згідно положень Статуту комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» від 24 грудня 2007 року з головним лікарем даної комунальної установи укладається контракт, терміном від одного до п'яти років (а. с. 56-60).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи й застосував норми матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про те, що між ОСОБА_1Я та Кельменецькою районною радою було укладено трудовий договір на визначений строк, і що звільнення проведене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в справі, не врахував, що між сторонами виникли і існували безстрокові трудові правовідносини, є помилковими.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої та апеляційної інстанції, позивач визнав ту обставину, що він подавав заяву до Кельменецької районної ради з метою продовження з ним дії контракту, на посаді головного лікаря комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня», терміном на три роки, тобто позивач усвідомлював, що між сторонами існують строкові трудові правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Пунктом 8 цієї ж статті визначено, що підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Нормами частин першої, четвертої статті 65 ГК України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна й участі в управлінні трудового колективу.

У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначається строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

З аналізу вказаних норм вбачається, що на заклади охорони здоров'я поширюються права та обов'язки юридичних осіб, а керівники закладів охорони здоров'я, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади, відповідними органами управління охорони здоров'я за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в Постанові від 03 лютого 2016 року (справа № 6-1451цс15).

Виходячи з положень статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, в тому числі й контрактів, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП ( 322-08 ) (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не оспорював умови контракту і не звертався до суду про визнання його недійсним.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про незаконність прийнятих оскаржуваних рішень, оскільки було порушено процедуру підготовки проектів рішень та їх прийняття.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос Рішення ради приймаються відкритим голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1,29 і 31 статті 43 та статтями 55,56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Згідно із п. 8 ст. 59 Закону сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом розпорядження голови Кельменецької районної ради Чернівецької області від 25 грудня 2015 року № 63-ОС та рішення 2 сесії 7 скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області від 25 грудня 2015 року за №19.2 - 7/15 «Про припинення контрактів з керівниками окремих комунальних підприємств в частині припинення контракту № 03-23/16.12 від 26 грудня 2012 року, що укладений з головним лікарем комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» ОСОБА_1 є законними та правомірними. Вказані рішення прийняті відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що підтверджується протоколом пленарного засідання 2 позачергової сесії 7 скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області від 25 грудня 2015 року та аудіо записом даного засідання, які досліджувались судом першої інстанції.

Апелянтом, відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при прийнятті оскаржуваних рішень було порушено процедуру підготовки проектів рішень та їх прийняття.

Щодо посилання апелянта на його звільнення з роботи, в період тимчасової непрацездатності, то ч. 3 ст.40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Викладене узгоджується із Постановою Верховного Суду України від 2 квітня 2014 року ( №6-19цс14).

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо не проведення з ним остаточного розрахунку в день його звільнення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства (установи, організації) проводиться в день звільнення. Якщо ж працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, комунальною установою «Кельменецька центральна районна лікарня», 25 грудня 2015 року були подані в управління казначейської служби України в Кельменецькому районі Чернівецької області документи на виплату заробітної плати працівникам установи, в тому числі апелянту, за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року. В зв'язку з тим, що 26 грудня 2015 року був неробочим днем, то наступного робочого дня - 28 грудня 2015 року Кельменецька центральна районна лікарня провела остаточний розрахунок з позивачем, провівши всі необхідні виплати, зокрема виплатила грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, провела оплату за час тимчасової непрацездатності. Вищенаведене підтверджується: копією платіжної відомості про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку; копією розрахунку заробітної плати ОСОБА_1, за грудень 2015 року; копією відомості про виплату авансу, за грудень 2015 року, ОСОБА_1; копією відомості про виплату заробітної плати, за грудень 2015 року, ОСОБА_1; копією заявки на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 28 грудня 2015 року; копією платіжного доручення комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» від 25 грудня 2015 року про перерахування заробітної плати працівникам установи (а.с.75-79). Вказані обставини в судовому засіданні визнав та не заперечував ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо ненадання ОСОБА_1 невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому разі чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Разом з тим, п.3.2 контракту № №03-23/16.12 від 26 грудня 2012 року встановлено, що керівник, тобто апелянт, погоджує з органом управління, тобто відповідачем, в особі голови районної ради, час та порядок використання відпустки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду доказів, які б підтверджували, що він до закінчення строку дії контракту надав відповідачам заяви про надання йому невикористаної відпустки, тобто він не виявив свого бажання про надання йому невикористаної відпустки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: