Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом уточненим в процесі розгляду справи, в якому зазначає, що 30.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/17-46/328/55 у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 14,25 відсотків річних строком до 29.08.2019 року.

Посилаючись на те, що у звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2. зобовязань, а саме не здійснення щомісячної сплати кредиту та сплати відсотків за користування кредитом станом на 13.05.2015 року сума заборгованості за кредитним договором складає 42 707 (сорок дві тисячі сімсот сім) доларів США 18 центів, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 25 678 доларів США 12 центів, заборгованість за відсотками 354 доларів США 64 центів, пені за несвоєчасне погашення кредиту 16 674 доларів США 42 центів, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, судові витрати.

В березні 2016 представник позивача уточнив позовні вимоги, в яких просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором станом на 01.02.2016 р., а саме 40 610 (сорок тисяч шістсот десять) доларів США 18 центів, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 32 120 доларів США 17 центів, заборгованість за відсотками 8 202 доларів США 83 центів, пені за несвоєчасне погашення кредиту 771 254 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позові.

В судовому засіданні відповідач та його представник не заперечував проти існування заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/328/55 від 30.08.2007 року. Посилаючись на ст.256,257,258 просили застосувати строк позовної давності в один рік до вимог неустойки (пені, штрафу), які розраховані позивачем з 14.03.2013 року по 01.02.2016 року.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/17-46/328/55 у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 14,25 відсотків річних строком до 29.08.2019 року, про що в матеріалах справи наявний кредитний договір № 014/17-46/328/55 від 30.08.2007 року, графік погашення кредиту, копія додатку до кредитного договору щодо сукупної вартості кредиту.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 014/17-46/328/55 від 30.08.2007 року змінена процентна ставка за користування кредитом яка узгоджена сторонами в сумі 13 відсотків річних після оформлення державних актів на землю та оформлення договору іпотеки на нерухомість між позичальником та кредитором.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено судом та перевірено доказами, що відповідач в період дії кредитного договору свої обов*язки щодо погашення заборгованості виконував невчасно та не в повному обсязі, в зв*язку з чим заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01.02.2016 р. складає 40 610 (сорок тисяч шістсот десять) доларів США 18 центів, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 32 120 доларів США 17 центів, заборгованість за відсотками 8 202 доларів США 83 центів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 771 254 грн., про що надано розрахунок заборгованості.

ст. 610 ЦК України визначено Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

З матеріалів кредитної справи, які наявні у суду, видно, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань п. 1.2, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 29 серпня 2019 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків з 14 лютого 2013 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 28 серпня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та відсотків повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 15 числа місяця в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 5.7) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений в національній валюті відповідно ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічні висновки містяться в ухвалі Верховного суду України з розгляду цивільних і господарьських справ від 6 листопада 2013 року 6-116 цс 13.

За таких обставин суд встановив всі передбачені законом підстави для часткового задоволення позову, та застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 258,509, 526, 530, 610, 611, 624, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» р/р 290941364, МФО 313827, заборгованість по кредитному договору № 014/17-46/328-55 від 30.08.2007 року в сумі 40 323 (сорок тисяч триста двадцять три) доларів США, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 32 120 (тридцять дві тисячі сто двадцять) доларів США 17 центів, заборгованість за відсотками 8 202 (вісім тисяч двісті два) доларів США 83 центів, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 22 029 (двадцять дві тисячі двадцять дев*ять) доларів США 42 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 562 962 (п*ятсот шістдесят дві тисячі дев*ятсот шістдесят дві) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» р/р 290941364, МФО 313827, судовий збір в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п*ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Повний текст рішення буде виготовлений 23.08.2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко