Справа №201/3147/15-ц
Провадження №2/201/1512/2015
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення суми, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2013 відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 44 461,73 гривень, моральну шкоду 1 000 грн. та судові витрати у розмірі 574,28 грн. Позивачем предявлено виконавчі листи до виконавчої служби за місцем знаходження відповідача, однак останній продовжував нехтувати своїми зобовязання та станом на 01.02.2016 позивач кошти за рішенням суду не отримав. Позивач вважає за належне додатково стягнути інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми за весь період в розмірі 37 101,59 гривень та 2 762,16 гривень відповідно.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити його позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, крім того, зазначила, що стягнуті кошти є відшкодуванням завданої шкоди та на ці відносини не може розповсюджуватись вимоги ст. 625 ЦК України, тому в задоволенні позову просила відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду м Дніпропетровська від 19.09.2013, яке було частково змінено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.01.2014, на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 44 461,73 гривень, моральну шкоду 1 000 грн. та судові витрати у розмірі 574,28 грн. (а.с. 6-10).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

15.12.2014 постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно листа Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 1549 від 03.02.2016 залишок заборгованості станом на 03.02.2016 складає 46 036,01 грн.

Після набуття рішення законної сили у ОСОБА_4 виникло зобовязання щодо виконання судового рішення та перерахування позивачу стягнутих за рішенням грошових коштів.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобовязання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 625 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні втрати з суми основного боргу за два роки, що становить з урахуванням індексу інфляції за вказаний період 37 101,59 грн., та 3% річних за невиконання судового рішення в розмірі 2 762,16 грн.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 530, 625 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення відшкодування задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 37101 (тридцять сім тисяч сто одна) гривня 59 копійок, 3 % річних в розмірі 2762 (дві тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 16 копійок, сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок, а всього 40414 (сорок тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 95 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення

Суддя: