АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3541/16 Головуючий 1 інст. - Діденко С.А.
Категорія : інші Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 про визнання частково недійсними електронних торгів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 14 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 про визнання частково недійсними електронних торгів з реалізації нежитлової будівлі літ. Е-3 по АДРЕСА_1

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви позивачка вказувала, що задля забезпечення виконання рішення суду в майбутньому необхідно накласти арешт на нежитлову будівлю літ. Е-3 по АДРЕСА_1

Тому, ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний об'єкт нерухомого майна.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14 березня 2016 року накладено арешт на об'єкт нерухомого майна, нежитлову будівлю літ. «Е-3», адміністративна будівля - головна контора, 1916 року, площею 1 093,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали, якою відмовити позивачці у задоволенні заяви щодо забезпечення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказує, що оскаржувана ухвала не зостановлювалася в нарадчій кімнаті та не оголошувалася негайно після її постановлення, копія її також не направлялася сторонам відповідно до вимог ч.5 ст. 153 ЦПК України. Крім того, заява про забезпечення позову не містить обгрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідачі про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином, виходячи із поданих ними клопотань про перенесення розглядом справи, належних причин неявки до суду не надали.

Неявка представників відповідачів, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, яка приймала участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Накладаючи арешт на об'єкт нерухомого майна суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1,2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що предметом спору у справі є електронні торги з реалізації нерухомого майна, нежитлової будівлі літ. «Е-3», адміністративна будівля - головна контора, 1916 року, площею 1 093,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає , що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313, п.1 ч.1 ст.312, ст. 315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 14 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

В.В. Кокоша