Справа № 442/5989/16 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2785/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Богонюка М.Я. і Зверхановської Л.Д.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський Акціонерний Банк" (в подальшому - „Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в кінцевій редакції позовних вимог якого просило стягнути зі згаданих відповідачів солідарно 30 672 грн. 08 коп.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 20.12.2006 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 151/06Т на суму 25 000 доларів США (в подальшому - „Кредитний договір"). Станом на 28.08.2015 року заборгованість за вказаним договором становила 246 739 грн. 81 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 20.12.2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 151/06/1.

05.01.2016 року відповідачами на вимогу банку було сплачено 276 579 грн. 42 коп. і станом на 12.02.2016 року заборгованість відповідачів перед Банком становить 30 672 грн. 08 коп. неустойки - пені за несвоєчасне погашення кредиту (а.с. 2-5, 131-134).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Банку 30 672 грн. 08 коп. заборгованості за кредитним договором (а.с. 149).

Дане рішення оскаржили відповідачі.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог, покликаючись на його незаконність та необгрунтованість.

Вважають, що вони достроково повернули Банку суму позики, а присуджена судом до стягнення сума у розмірі 30 672 грн. 08 коп. не є заборгованістю по кредитному договору, а штрафом за несвоєчасне погашення кредиту, що мало місце „у зв'язку із погіршенням фінансового стану сім'ї (відповідачів), що обумовлено об'єктивними процесами в державі (інфляція національної валюти)" (а.с. 151, 161-162).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Розділом 4 Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника (відповідачки ОСОБА_3.) за порушення умов цього договору, в тому числі - і за несвоєчасне погашення кредиту (а.с. 6-10).

Матеріалами справи стверджується, що позичальницею за Кредитним договором ОСОБА_3 кредит погашався несвоєчасно: даний факт апелянтами не заперечується.

Розмір штрафних санкцій, нарахований Банком, відповідачами (апелянтами) будь-якими своїми розрахунками не спростовано.

Як вбачається зі змісту роз'яснень, які містяться у п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін кредитного договору, й позичальник (в даному випадку - апелянт ОСОБА_3.) при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

З урахуванням вище наведеного, доводи апеляційної скарги з посиланням на „погіршення фінансового стану сім'ї (відповідачів), що обумовлено об'єктивними процесами в державі (інфляція національної валюти)" до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: