АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/2524/16 Головуючий у 1 - й інстанції: Виниченко Л.М.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про повернення майна, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про повернення майна задоволено.

Зобов'язано Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною повернути ОСОБА_4 два автоматизовані приймальні комплекси «Фандомат» моделі RVM МТ-500, отримані згідно акту приймання - передачі від 12 грудня 2012 року.

Стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1 278,88 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції є невмотивованим, не містить оцінки поданих сторонами доказів, в ході розгляду справи судом не було повно досліджено та з'ясовано всі обставини справи, на які посилався відповідач, як на підставу своїх заперечень. Поза увагою суду залишився той факт, що майно, яке просить повернути позивач, є доказом в кримінальному провадженні №0000270 та листом від 28 березня 2016 року Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною просило Слідче управління Головного управління національної поліції у місті Києві долучити вказані автоматизовані приймальні комплекси «Фандомат» до матеріалів кримінального провадження. Судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та про відкладення розгляду справи для подання додаткових доказів, чим порушено процесуальні права відповідача.

В судове засідання представник відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи в його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2012 року ОСОБА_4 передав Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною два автомати, призначені для приймання поліетиленових пляшок і алюмінієвих банок - фандомати моделі RVM МТ-500, на підтвердження чого складено та підписано акт прийому - передачі від 12 грудня 2012 року.

Належність переданого майна позивачу підтверджується митною декларацією Київської обласної митниці по формі МД-2 від 28 листопада 2012 року, в якій зазначено що одержувачем є ОСОБА_4, вказано найменування та комплектацію товару.

Пунктами 3 та 4 вказаного акту визначено додаткові умови передачі майна, а саме: що майно передано на безоплатній основі як зразки та виставкові моделі, які не призначені для використання підприємством у процесі своєї господарської діяльності, з метою здійснення демонстрації принципу діяльності та функціонування подібного майна за його функціональним призначенням.

Відповідно до пункту 7 акту було погоджено, що Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною зобов'язується повернути майно, передане йому за цим актом за першою вимогою позивача, але не пізніше семи календарних днів з моменту отримання відповідного звернення ОСОБА_4.

04 грудня 2014 року представником ОСОБА_4 направлено до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною претензію про повернення двох фандоматів.

05 грудня 2014 року позивачем на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення було направлено вимогу про повернення переданого майна.

Згідно пояснень представника ОСОБА_4, відповідей на вказані листи не надійшло.

Представниками відповідача суду повідомлено, що спірне майно дійсно перебуває у відповідача та не повертається позивачу у зв'язку з тим, що може бути доказом в кримінальному провадженні №0000270, що розслідується Слідчим управлінням Головного управління національної поліції у місті Києві за заявою відповідача стосовно можливих протиправних дій службових осіб ТОВ «Віар плюс», за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Доказів того, що в рамках вказаного кримінального провадження прийняті будь-які процесуальні рішення, що стосуються спірного майна, суду не було надано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та, зобов'язуючи Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною повернути два автоматизовані приймальні комплекси «Фандомат», отримані згідно акту приймання - передачі від 12 грудня 2012 року, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду було встановлено факт порушення відповідачем положень законодавства стосовно порядку та строку виконання зобов'язання по поверненню майна, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків не спростовують, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторонами по справі не заперечувався той факт, що на підставі усної домовленості та акту приймання-передачі від 12 грудня 2012 року ОСОБА_4 передано Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною два автоматизовані приймальні комплекси «Фандомат» моделі RVM МТ-500.

Виконання договору в частині передачі майна підтверджується актом прийому - передачі від 12 грудня 2012 року, що підписаний ОСОБА_4 та директором Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, згідно якого позивачем було передано відповідачу автомати, призначені для приймання поліетиленових пляшок і алюмінієвих банок (фандомати) моделі RVM МТ-500 в кількості двох одиниць.

Вказаним актом також визначено додаткові умови використання майна та порядок його повернення.

Відповідно до пункту 3 акту сторони погодили, що передане майно є зразками та виставковими моделями, і не призначене для використання в процесі провадження статутної та господарської діяльності відповідача.

Згідно пункту 7 акту, Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною зобов'язується повернути майно, передане за цим актом, за першою вимогою ОСОБА_4, але не пізніше семи календарних днів з моменту отримання відповідного звернення.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З досліджених судом доказів встановлено, що 04 грудня 2014 року позивач направив на адресу відповідача цінний лист з описом вкладення з вимогою про повернення переданого майна - двох автоматів, які призначені для приймання поліетиленових пляшок і алюмінієвих банок (фандомати), модель RVM МТ-500.

З наданих представниками відповідача пояснень та додаткових документів також вбачається, що станом на дату розгляду справи вимогу ОСОБА_4 про повернення майна не виконано, спірні автоматизовані комплекси перебувають у відповідача.

Оскільки факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню переданого за актом від 12 грудня 2012 року майна достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про зобов'язання Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною повернути позивачу два автоматизовані приймальні комплекси «Фандомат», отримані згідно акту приймання - передачі від 12 грудня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що, зобов'язуючи відповідача повернути позивачу два автоматизовані приймальні комплекси «Фандомат», отримані згідно акту приймання - передачі від 12 грудня 2012 року, суд не враховував наявність кримінального провадження №0000270 та поданого відповідачем клопотання про долучення спірного майна до матеріалів кримінального провадження в якості доказів, що унеможливлює його повернення, не ґрунтуються на положеннях закону та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відомості до Єдиного реєстру досудового розслідувань за номером № 0000270 внесено на підставі заяви відповідача стосовно можливих протиправних дій службових осіб ТОВ «Віар плюс», за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Доказів того, що позивач ОСОБА_4 як фізична особа має будь-яке відношення до обставин, розслідування за якими здійснюється в рамках кримінального провадження № 0000270, стороною відповідача суду не надано.

Також відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відносно спірного майна в ході провадження № 0000270 приймалися будь-які процесуальні рішення, накладався арешт або це майно визнавалося речовими доказами.

Наявність в матеріалах справи клопотання Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 28 березня 2016 року, адресованого Слідчому управлінню Головного управління національної поліції у місті Києві, про долучення автоматизованих комплексів «Фандомат», модель RVM МТ-500, до матеріалів кримінального провадження № 0000270 не має правового значення для вирішення даного спору, так як є лише зверненням, в той час як процесуальне рішення за результатами розгляду цього клопотання суду не надано.

Крім того, положеннями глави 4 КПК України «Докази і доказування», якою визначено порядок збирання доказів та їх подальшого зберігання, встановлено, що вирішення питання щодо доцільності вилучення певної речі та її утримання відноситься до компетенції органу досудового розслідування, а не особи, за заявою якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, наявність кримінального провадження № 0000270 та звернення відповідача з клопотанням про визнання спірного майна речовим доказом і долучення до матеріалів провадження не впливає на зобов'язання Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною перед ОСОБА_4 з приводу повернення переданого майна.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є невмотивованим, колегія суддів вважає безпідставними, так як о суд першої інстанції в повному обсязі дослідив надані сторонами докази та дав їм вірну правову оцінку.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для подання додаткових доказів, чим обмежив процесуальні права відповідача, не приймаються до уваги, оскільки, незважаючи на посилання в клопотанні на необхідність надання додаткових доказів, представник відповідача не вказує які це докази. В апеляційній скарзі також відсутні послання на конкретні докази, які не були подані до суду першої інстанції через відмову у відкладенні розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: