У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Указувала, що її колишній чоловік - ОСОБА_3, зареєстрований в указаному будинку, однак понад один рік в ньому без поважних причин не проживає, його речей у будинку немає, він не сплачує за житлово-комунальні послуги, не здійснює догляд за будинком, його перебування на реєстраційному обліку створює їй перешкоди у вільному користуванні належним їй будинком.

Ураховуючи викладене, та те, що відповідач не проживає у будинку без поважних причин понад один рік, ОСОБА_2 просила суд визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 пред'явив до суду зустрічний позов, посилаючись на те, що він проживав та зареєстрований у спірному житловому будинку на правах члена сім'ї власника, чоловіка ОСОБА_2, з якою знаходився у зареєстрованому шлюбі з серпня 1983 року по жовтень 2013 року. Відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні житлом. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні указаним вище житловим приміщенням та вселити його в житловий будинок.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Вселено ОСОБА_3 у житловий будинок АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком за указаною адресою.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржив.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначеного судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, та задовольняючи його зустрічний позов про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні будинком, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 вселився у спірний житловий будинок як член сім'ї позивачки, чоловіка, з якою знаходився у зареєстрованому шлюбі з серпня 1983 року по жовтень 2013 року.

Суди вірно виходили з того, що припинення шлюбних відносин згідно зі ст. ст. 116, 156, 157 ЖК УРСР не є підставою для позбавлення права користування житлом, а факту не проживання ОСОБА_3 понад один рік в житловому будинку без поважних причин ОСОБА_2 не довела, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник