Справа № 148/768/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.,

розлянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоусівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Тульчинського арйоннгоо суду із позовом і в інтересах ОСОБА_1 до Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

Відповдіон од свідоцтва про смерть серії І-АМ № 127 945 від 28.08.2001 року 27.08.2001 року померла рідна сестра бабусі позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації актів про смерть 28.08.2001 року зроблено відповідний запис за №15. Місце реєстрації смерті виконком Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Відділ Держгеокадастру у Тульчинському районі листом від 17.02.2016 року повідомив, що сертифікат на земельну частку ( пай) на ім»я померлої ОСОБА_4 виготовлено лише в одному примірнику і видається людині особисто. Підтвердженням отримання є підпис у книзі реєстрації сертифікатів. Сертифікат зареєстрований під №247 08.05.1997 року площею 2,41 га умовних кадастрових гектарів на підставі рішення адміністрації за № 118-р від 18.04.1997 року. Вартість земельної ділянки становить 9294 грн.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 бабуся позивачки ОСОБА_3, прийняла.

13.03.2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Білоусівської сільської ради,в якому все своє майно заповіла своїй онуці позивачці.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 236211 від 24.12.2012 року ОСОБА_3 померла 23.12.2012 року. Спадщину після її смерті позивачка прийняла. Про це свідчить довідка виконкому Білоусівської сільської ради, що поизщвичка проживала із покійною в с.Білоусівці Тульчинського району по вул..Садовій,18 без реєстрації.

З приводу оформлення спадщини позивачка зверталась до нотаріальної контори із заявою 23.02.2016 року, але у видачі свідоцтва про спадщину на земельну частку ( пай) їй було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на ім»я ОСОБА_4

В зв»язку з цим представник в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку ( пай), розташовану на території Богданівської сільської ради Тульчинскього арйону Вінницької області площею 2,41 га в межах згідно з планом, яка згідно сертифікату №247 від 08.05.1997 року на підставі рішення адімінстрації за №118-р від 18.04.1997 року зареєстрована на ім.»я ОСОБА_4 та залишилась оісля смерті ОСОБА_3

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з»явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю та за участю її представника ОСОБА_2

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив суду, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рідні сетри. Вони жили в одному будинку. В 2001 роціф ОСОБА_4 померла. ОСОБА_5 померла в 20012 році. Позивачка заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавала. ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не отримувала. Був загуьоений сертифікат, тому спадщину після ОСОБА_4 не оформляли. ОСОБА_1 переїхала в с.Білоусівку в 2002 році із м.Дніпропетровська.

Після смерті ОСОБА_3 позивачка спадщину прийняла.

Представник відповідача Білоусівської сільської ради, в судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Незважаючи на визнання позову представником відповідача суд не вбачає законних підстав для задоволення позову, оскільки таке визнання суперечить закону.

Із наданих суду письмових доказів вбачається наступне.

Листом від 17.02.2016 року за № 28-0.3-894/2-16 начальник відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі повідомив ОСОБА_2В що не може видати копію сертифіката на ім.»я померлої ОСОБА_4, оскільки він видавався в одному екземплярі. Також повідомив, що такий сертифікат був зареєстрований за №247 08.05.1997 року на земельну ділянку площею 2.41 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно од заповіту від 13.08.2007 року ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_1

ОСОБА_3 померла 23.12.2012 року в с.Білоусівці Тульчинського району Вінницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ № 236211, видане виконкомом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 24.12.2012 року.

ОСОБА_4 померла 27.08.2001 року в с.Білоусівці Тульчинського району Вінницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ № 127945, видане виконкомом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 28.08.2001 року.

За довідкою № 15 від 22.01.2016 року Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_1 на день смерті проживала зі своєю бабою ОСОБА_6 в с.Білоусівці Тульчинського району по вул..Садовій,18 без реєстрації.

Постановою державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 23.02.2016 року у видачі свідоцтва про право власності на земельну частку ( пай), розташованої на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району площею 2.41 га, що належала ОСОБА_4, ОСОБА_1 відмовлено.

За повідомленням завідуючої Тульчинською державною нотаріальною конторою від 29.04.2016 року № 194/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась.

Із оглянутою в судовому засіданні спадкової справи №156/13 до майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що 07.03.2013 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори.

Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши надані сторонами письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст.212 ЦПК України, суд вважає, що позов не може бути задоволений незважаючи на його визнання відповідачем.

В судовому засіданні безумовно встановлено, що спадкові правовідносини щодо спадкування після смерті ОСОБА_4 виникли в 2001 році. Після її смерті спадкова справа не відкривалась і заяви про її прийняття ніхто зі спадкоємців не подавав.

На час відкриття спадщини такі правовідносини регулювались ст.549 ЦК УРСР, яким передбачався перелік дій необхідних для прийняття спадщини. Зокрема, такі дії передбачали подання заяви спадкоємцем про прийняття спадщини або фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Прийняття спадщини спадкоємцем за фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, передбачене ч.3 ст.1268 ЦК України стало можливим після 01.01.2004 року внаслідок набрання чинності ЦК України.

Ні позивачем, ні її представником в судовому засіданні не надано доказів про те, що після відкриття спадщини ОСОБА_1 в 20012 році фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. За поясненнями представника позивачки ОСОБА_2 вона лише в 2002 році переїхала до с.Білоусівки Тульчинського району Вінницької області із м.Дніпропетровська.

Таким чином, оскільки після смерті ОСОБА_4 жодним із спадкоємців спадщина не була прийнята, то на підставі п.5 ч.1 ст.555 ЦК УРСР спадкове майно після смерті останньої переходить державі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.549,555 ЦК УРСР, ст.1268 ЦК України,ст..ст.209-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення суду до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя: