АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2913/16 Справа № 208/9061/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д. В. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Заводського району м. Дніпродзержинська про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають малолітню доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу з відповідачем донька мешкає разом із нею, та знаходиться на її повному утриманні, проте відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, життям доньки взагалі не цікавиться, батьківської турботи до доньки не виявляє, на підставі чого вона просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків та з наданих суду доказів не можливо пересвідчитися у тому, що, відповідач негативно впливає на розвиток дитини, і, своєю поведінкою завдає шкоди останній.

Проте з такими висновками погодитися неможна, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року, який було розірвано 26 вересня 2006 року (а.с. 7, 12).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками дитини зазначено матір'ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 (а.с. 12).

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір'ю - позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на її повному утриманні.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 серпня 2003 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частина від усіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 1/2 частини необхідного мінімуму на дитину починаючи з 05 серпня 2003 року до повноліття дитини, а відповідно до вироків Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, від 25 листопада 2010 року та від 26 червня 2013 року відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, тобто за злісне ухилення від сплати аліментів, з яких вбачається, що відповідач з квітня 2009 року ухиляється від сплати аліментів, незважаючи на те, що останній отримує дохід за свою роботу у приватних осіб та розмір заборгованості станом на 01 лютого 2013 року склав 15366 грн. (а.с. 76-79, 81-82).

Проте, згідно довідки, наданої Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ за вих №8/04-14/21490 від 20 листопада 2015 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 жовтня 2015 року, складає вже 50062 грн. (а.с. 23), тобто відповідач взагалі не сплачує аліменти на утримання доньки.

Крім того, встановлено, що згідно листів про надання інформації від 01 грудня 2015 року за вих. №№ 388, 389, відповідач ОСОБА_3 не бере участі у вихованні та навчанні доньки, яка є ученицею 9-Б класу Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа №40 м. Дніпродзердинська, не підтримує зв'язок з класним керівником, батьківські збори, шкільні та класні заходи не відвідував протягом усього навчання дитини (а.с. 13, 21).

А відповідно до листа від Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» за вих. №01-12/1573 від 25 листопада 2015 року, неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 спостерігалась в даному закладі з народження, з 2010 року знаходиться на диспансерному обліку у кардіолога і педіатра з діагнозом: Вегетативна дисфункція, метаболічна кардіопатія ПМК І ст., з 2013 року на Д-обліку у лікаря отоларинголога з приводу хронічного субкомпенсованого тонзіліту та з 2014 року спостерігається у лікаря невропатолога, дагноз: Вегетативна дисфункція. За медичною допомогою з дитиною завжди зверталася мати, при активному відвідуванні на дому батька не було. Батько ОСОБА_3 до даного медичного закладу з метою з'ясування фізіологічного та психічного розвитку дитини, її хвороб, лікування не з'являвся (а.с. 22).

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1998 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

А згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-4 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно із п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Перелік підстав з якими законодавство пов'язує позбавлення батьків батьківських прав, передбачений ст. 164 СК України є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно роз'яснень, викладених у ч.1 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3, наданого Адміністрацією Заводського району м. Дніпродзержинська 27 січня 2016 року за вих. №9-11/22, відповідач ОСОБА_3 припинив спілкування з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2005 року та з цього часу зовсім самоусунувся від виховання та матеріального утримання своєї доньки. Її життям не цікавиться, про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується, а також відповідач вказаними обов'язками нехтує взагалі, тому вважали доцільним позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 (а.с. 73).

Крім того, як вбачається з листа від 15 грудня 2015 року, наданого ОСОБА_3 до Начальника служби у справах дітей Заводського району м. Дніпродзержинська, в якому відповідач зазначив, що він не проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4, а також він вказав, що доньку не бачив взагалі з 2005 року, за умови, що його колишня дружина повністю відмовиться від усіх матеріальних (аліментів, борг по аліментам) стосунків до нього (а.с. 86), тобто останній взагалі не піклується про доньку більше десяти років.

За таких обставин колегія суддів вважає, що фактично піклуванням дитиною здійснюється лише позивачкою, а тривале, байдуже ставлення відповідача до фізичного та духовного виховання свої доньки, відсутність будь-якого спілкування з нею, призвело до того, що донька ОСОБА_4 взагалі не знає як він виглядає, крім того, відповідач взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не сплачує аліменти на її утримання, не забезпечує медичного догляду і лікування, не спілкувався, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, тобто нічого не робиться для задоволення життєво важливих потреб дитини.

Також, як зазначалося вище, відповідач двічі був притягнутий до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліменів на утримання своєї доньки, але відповідач відповідних висновків, щодо піклування та відношення до дитини не зробив та взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'яків, а тому відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України відповідач може бути позбавлений батьківських прав щодо своєї дитини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам доньки і її подальшого життя, а тому рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (іпн НОМЕР_1) батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: