Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2) до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів", третя особа: Головне управління юстиції в місті Києві про визнання договору довічного утримання недійсним,

в с т а н о в и в :

11.08.2014 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, який вчинено під впливом тяжкої обставини. Свої вимоги ОСОБА_2 обгрунтував тим, що приблизно в вересні-листопаді 2011 року він почув по радіо рекламу центру "Пенсіон" допомоги і соціального захисту пенсіонерів. На той час він зловживав спиртними напоями, а тому постійно потребував додаткових коштів для можливості придбати алкогольні напої. Він звернувся до даного Центру і йому запропонували укласти договір довічного утримання. Коли дізналася про це його сестра (ОСОБА_1.), яка є співвласницею квартири, вона йому пояснила наслідки укладення такого договору та відмовила його від укладення. Згодом він самостійно знову звернувся до Центру з пропозицією укласти договір, останні самостійно підготували всі необхідні документи, але просили не розповідати сестрі. За пропозицією Центру договір довічного утримання було укладено з ОСОБА_3 Він фактично не ознайомлювався з тестом договору, на прохання відповідача він не вживав спиртні напої в день укладення угоди, щоб у нотаріуса не виникало додаткових питань до нього. Оскільки його цікавили лише гроші, він відразу підписав договір, щоб швидше їх отримати. В укладеному договорі взагалі не вказано жодних реквізитів Центру, хоча утримання та догляд він збирався отримувати саме від цього товариства. Згодом з'ясувалося, що умови, на яких було укладено договір, є невигідними для нього, крім невеликої щомісячної суми грошового утримання та оплати частини комунальних платежів, він не має більше ні на яке утримання права. В червні 2014 року він потрапив до лікарні і дуже потребував додаткових коштів, які надавала йому і цілком безкоштовно його сестра. Відповідач знала про його стан та те, що він перебуває в залежності від алкоголю, але все одно погодилася на укладення оспорюваного договору, оскільки він вигідний лише для неї. Усвідомивши наслідки вчинених ним дій, він звернувся до правоохоронних органів та з даним позовом до суду. Обгрунтував свої позовні вимоги ст.ст.229, 233 ЦК України (провочин вчинено внаслідок помилки, під впливом тяжкої обставини).

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого 13.11.2014 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 68 років.

Правонаступник померлого - ОСОБА_1 подала до справи уточнену позовну заяву, яку обгрунтувала наступним. 01.12.2011 року її брат - ОСОБА_2 уклав з відповідачем договір довічного утримання, який вона вважає є недійсним. Її брат був одинаком, зловживав алкогольними напоями, у зв'язку з чим потребував коштів на їх придбання, тому звернувся до Центру "Пенсіон" з проханням про укладення договору довічного утримання. Брат двічі брав довідки в БТІ, перший раз вона (ОСОБА_1.) відмовила брата від укладання такого договору. В жовтні 2011 року вона разом з братом ходила до Центру, де брат відмовився від укладання договору. Тоді ж вона (ОСОБА_1.) повідомила посадовим особам Центру (директором тоді була ОСОБА_3.), що її брат зловживає алкогольними напоями. Коли брат другий раз прийшов до Центру з проханням укласти договір, ОСОБА_3 діяла недобросовісно, маючи інформацію про алкогольну залежність брата, уклала з ним договір. В договорі зазначена орієнтовна вартість квартири 23 226 грн., яка не відповідає її ринковій вартості на час укладання договору, є заниженою більше як в шість разів. У брата взяли на зберігання правоустановлюючий документ на квартиру, про що видана була розписка від імені ОСОБА_5, остання займалася збором інших документів для оформлення договору, при цьому брат не видавав довіреності на збирання документів. Укладаючи договір, брат думав, що укладає його з Центром, а та обставина, що укладався договір з ОСОБА_3, думав, що не має значення, так як ОСОБА_3 була директором Центру. Йдучи до нотаріуса, брат не мав на руках документів, вони були у володінні набувача майна, право брата відмовитися від укладання спірного договору було значно цим обмежено, чим і був порушений принцип свободи договору. Нотаріус, який оформлював договір, в тексті вказав "укладений правочин", тоді як укладеним правочин є після нотаріального посвідчення. Нотаріус має роз'яснити сторонам вимоги законодавства щодо дійсності правочину, а не навпаки. В сукупності це дає підстави говорити про те, що був порушений публічний порядок, встановлений законом для нотаріального посвідчення договорів. Крім цього, нотаріусу надавалася довідка від лікаря-психіатра, про те, що брат на час укладання договору був при здоровому розумі та ясній пам'яті, але такої довідки відносно ОСОБА_3 не було взято, що є порушенням принципу юридичної рівності сторін. Публічний порядок був порушений не тільки при нотаріальному посвідчені договору, а й на стадії збору документів (збиралися не братом, іншою особою без доручення). Договір вважає нікчемним на підставі ст.228 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали викладені в позовних заявах (основній, уточненій) обгрунтування, підстави, вимоги, які просили задовольнити. Представник ОСОБА_6 просив врахувати те, що і ОСОБА_2, і ОСОБА_1 є юридично необізнані люди. Подана правонаступником заява є уточненням, доповненням обгрунтування, це не була зміна предмету чи підстав позову, тому всі, зазначені в обох позовах підстави мають розглядатися. ОСОБА_1 підтримала свої вимоги та пояснення, просила врахувати і те, що в спірному договорі зазначено, що брату належала квартира на праві власності, тоді як йому належала ? частина, а друга половина квартири належить їй, але вона в цій квартирі вказані роки не проживала. Зазначила, що брат під час хвороби в 2014 році телефонував до Центру, просив допомогти з лікуванням, але йому відмовили. Представник ОСОБА_1 просив врахувати, що робота Центру "Пенсіон" спрямована на збагачення, засновником була ОСОБА_3 Померлий ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_3 лише у нотаріуса. Зазначив, що Центр на чолі з ОСОБА_3 скористався тим, що ОСОБА_2 жив один, пенсіонер, мав хвороби, тяжкий матеріальний стан, борг по квартирі. Договір утримання є оплатним і вартість майна, що передається, має відповідати ринковій. Крім цього, розмір утримання - 200 грн. в місяць є вкрай невигідні умови, дана сума не відповідає реальним можливостям для життя. Просив врахувати і те, що ОСОБА_2 думав, що укладає договір з юридичною особою - Центром, а не з фізичною - ОСОБА_3 Просили врахувати і надані ними письмові пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. ОСОБА_3 зазначила, що у 2011 році до Центру "Пенсіон", директором якого на той час була вона, звернувся ОСОБА_2 з бажанням укласти з ним договір довічного утримання, так як він потребує додаткових грошових коштів і не отримує допомогу від рідних та близьких. Договір було укладено між ОСОБА_2 та нею (ОСОБА_3.) 01.12.2011 року, посвідчений нотаріусом, за участю сторін, за згодою сторін, умови договору були оговорені та погоджені сторонами. Вона сумлінно виконували взяті на себе зобов'язання за договором протягом усього часу, надавала ОСОБА_2 допомогу і підтримку, утримувала його, постійно з ним спілкувалася, телефонувала та питала, чи потрібна йому допомога. Зазначила, що посилання сторони позивача на наявність алкогольної залежності у ОСОБА_2, є безпідставні. Недоведеними і безпідставними є твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_2 мав намір укласти договір довічного утримання з Центром та всі інші твердження сторони позивача. Зазначила, що звернення ОСОБА_2 з проханням укласти з ним договір довічного утримання було волею останнього, він звернувся до неї не від гарного життя, він не мав ніякої підтримки, допомоги від родичів, які швидко з'явилися перед його смертю. ОСОБА_1 кинула брата на призволяще, тому він і звернувся до неї (ОСОБА_3.), ходив до неї майже кожен день. Коли хворів ОСОБА_2 в 2014 році він дякував її (ОСОБА_3.) за допомогу, казав, що не бажає розривати договір, що це все його сестра затіяла. Просила суд врахувати значну кількість заяв від імені ОСОБА_2, які останній писав власноручно, які знаходяться в справі, і які свідчать про волевиявлення, бажання ОСОБА_2 укладати договір з нею. Зазначила, що між ОСОБА_2 та його сестрою ОСОБА_1 були погані стосунки, всі пояснення ОСОБА_1 вигадки та обман, ОСОБА_1 лише полює за квартирою. Представник відповідача підтримав всі надані відповідачем пояснення, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є надуманий, безпідставний, недоведений. Просили врахувати всі надані ними письмові заперечення.

Співвідповідач ТОВ "Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів" в судове засідання не з'явився, надали заяву, в якій просили розглядати справу без участі їх представника, і зазначили те, що вони є неналежним відповідачем, оскільки стороною спірного договору не являються.

Третя особа - Головне управління юстиції в місті Києві в судове засідання не з'явилася, надали заяву з проханням розглядати справу у відсутності їх представника.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_6, її представника, відповідача, її представника, свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав в квартирі АДРЕСА_1. ? частина даної квартири належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 21.06.2001 року.

01.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений та посвідчений державним нотаріусом 14-ої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. договір довічного утримання. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 ? частину вказаної квартири, взамін чого ОСОБА_3 зобов'язалася забезпечувати відчужувача ОСОБА_2 утриманням довічно. За спільною їх згодою розмір утримання, в тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, визначили 200 грн. на місяць. Крім цього, ОСОБА_3 зобов'язалася щомісячно сплачувати комунальні послуги за ? частину квартири. ОСОБА_3 зобов'язалася здійснити поховання ОСОБА_2

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Встановлено та підтверджено сторонами та документами, що ОСОБА_2 до укладення спірного договору довічного утримання звертався до Центру допомоги та соціального захисту пенсіонерів, директором якого була ОСОБА_3 з проханням розглянути питання про можливість укладення з ним договору довічного утримання. З самого позову слідує, що ОСОБА_2 знав, що договір довічного утримання укладає з фізичною особою ОСОБА_3 Це підтверджено і його заявою, поданою до нотаріуса, написану власноручно ОСОБА_2, в якій останній зазначив, що бажає посвідчити договір довічного утримання з громадянкою ОСОБА_3 у зв'язку з його похилим віком, малою пенсією. В даній заяві зазначено і те, що договір ним прочитаний, йому зрозуміло значення його, нотаріусом роз'яснено і власноручно ним підписаний.

З матеріалів справи та пояснень сторін слідує, що ОСОБА_2 в день укладення договору довічного утримання, 01.12.2011 року отримав від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10 000 грн. в рахунок одноразової виплати по договору довічного утримання, це підтверджено і розпискою, написаною ОСОБА_2 Пояснення відповідача ОСОБА_3 стосовно оплат нею комунальних послуг за ? частину квартири, що передбачено договором, які здійснюються по цей час, ніким не спростовані.

До суду з позовом ОСОБА_2 звернувся в серпні 2014 року, тобто майже через три роки після укладення спірного договору довічного утримання, і в його позовній заяві нічого не зазначалося про невиконання ОСОБА_3 умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа 19.12.2014 року за заявою ОСОБА_1, яка є рідною сестрою померлого і яка в позовній заяві ОСОБА_2 була вказана третьою особою. Відповідно до ухвали суду від 17.06.2015 року допущено заміну померлого ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначено підставами до позову ст.ст.229, 233 ЦК України, а саме, що договір довічного утримання ним було укладено з ОСОБА_3 під впливом помилки та що договір довічного утримання укладено під впливом тяжкої обставини.

Аналізуючи дані вимоги законодавства та надані до справи докази, суд приходить до наступного. В процесі розгляду справи жодного належного доказу того, що на час укладання спірного договору у ОСОБА_2 була тяжка обставина, яка спонукала ОСОБА_2 до укладення договору довічного утримання, не було надано. Той факт, що ОСОБА_2 мав єдиний дохід - пенсію, якої не вистачає на життя, може свідчити лише про те, що ОСОБА_2 у зв'язку з цим, та враховуючи, що був одинокою людиною, потребував допомоги і тому уклав спірний договір. Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 мав тяжку обставину - борг по оплаті комунальних послуг, який згідно долученої до справи копії рахунку станом на грудень місяць 2011 року станови 767 грн., судом не може бути прийнятий до уваги, оскільки доказів того ОСОБА_2, отримавши від ОСОБА_3 в грудні 2011 року грошову суму 10 000 грн., здійснив погашення боргу, суду не надано. Крім цього, суд не вважає наявність вказаного боргу тією обставиною, яка може бути визнана як тяжка обставина. Враховується і те, що про зазначену стороною ОСОБА_1 обставину сам ОСОБА_2 в своєму позові не вказував.

Стосовно того, що ОСОБА_2 зловживав спиртними напитками і для цього потребував грошових коштів, що і стало підставою для укладення спірного договору, суд приходить до того, що дані обставини жодним належним та допустимим доказом не були підтверджені. Покази єдиного свідка ОСОБА_7, яка є сусідкою по спірній квартирі, і яка пояснювала, що не раз бачила ОСОБА_2 п'яним, не може бути прийнятий судом як доказ того, що ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями.

Не доведеними є і посилання на те, що ОСОБА_2 помилився щодо обставин, що мають істотне значення, при укладанні спірного договору. Жодного доказу наявності якоїсь помилки при укладанні спірного договору не надано суду, як і не вказано в самій позовній заяві ОСОБА_2 - яка саме помилка, відносно чого, була при укладанні спірного договору. Посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_2, укладаючи спірний договір думав, що укладає його з Центром "Пенсіон", є безпідставні, оскільки ОСОБА_2 в усіх своїх заявах, в самому позові писав про те, що він уклав договір з фізичною особою ОСОБА_3

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 майже три роки отримував кошти від ОСОБА_3, остання сплачувала комунальні послуги по квартирі, як і передбачено умовами договору довічного утримання. Лише після того, як ОСОБА_2 потрапив до лікарні в червні 2014 року (помер в листопаді 2014 року) був поданий позов до суду ОСОБА_2, в якому вже зазначалася третьої особою його сестра ОСОБА_1 При цьому враховується і те, що ОСОБА_1 як в своєму позові, так і в поясненнях, зазначала про те, що про укладення спірного договору її братом з ОСОБА_3 їй було відомо.

Судом враховується і те, що ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не посилалися на невиконання умов договору довічного утримання ОСОБА_3, що дає підстави суду прийти до висновку, що протягом трьох років ОСОБА_2 не мав претензій до ОСОБА_3, яка виконувала взяті та оговорені з ОСОБА_2 зобов'язання по договору, а лише після того, як у ОСОБА_2 погіршився стан здоров'я, останній мав на праві власності майно, яке після його смерті можливо успадкувати родичам, з'явився даний позов. При цьому, жодного доказу того, що за останні три роки життя ОСОБА_2 (коли діяв договір довічного утримання) будь-хто з родичів цікавився життям останнього, надавав якусь допомогу - суду не було надано.

Посилання сторони позивача ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві, поданій від її імені, як правонаступника, на ст.228 ЦК України, яка визначає правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, - також є безпідставним, не доведеним. Той факт, що в спірному договорі зазначено ринкову вартість частки квартири, що передавалася ОСОБА_2 у власність ОСОБА_3, є нижчою, ніж була в реальності на час укладення договору, не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, даний вид договору (довічного утримання) не є таким, що пов'язаний з вартістю квартири. Факт того, що правоустановлюючий документ, технічний паспорт на квартиру ОСОБА_2 від останнього отримала особа - ОСОБА_5 (згідно пояснень сторін - працівник Центру), без доручення - не є підставою для визнання договору недійсним. Крім цього, сам ОСОБА_2 в своєму позові нічого не вказував про те, що у нього незаконно вибули правоустановлюючі документи на квартиру, що він не мав бажання укладати спірний договір чи не укладав його. Безпідставними є і посилання сторони позивача ОСОБА_1 на порушення нотаріусом вимог законодавства при посвідчені спірного договору.

Пояснення представника позивача стосовно того, що ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_3 лише у нотаріуса під час підписання спірного договору є безпідставним і спростовується наданими до справи документами та поясненнями сторін. Щодо пояснень сторони позивача стосовно того, що ОСОБА_3 скористалася тим, що ОСОБА_2 мав похилий вік, мав тяжкий матеріальний стан (маленьку пенсію), борг по квартирі, суд також вважає безпідставними. Дані обставини якраз і є тими, що спонукають людей потребувати сторонньої допомоги і укладення цього виду договорів - про довічне утримання. Люди, які мають потребу в допомозі і не отримують її від родичів, і звертаються до сторонніх осіб з метою отримання допомоги від сторонніх.

Таким чином, в суді не було доведено, не було надано належних та допустимих доказів до позовних вимог, викладених в позовних заявах як ОСОБА_2, так і його правонаступника - ОСОБА_1, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.228, 229, 233, 744 ЦК України, ст.ст.60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2) до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів", третя особа: Головне управління юстиції в місті Києві про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: