Номер провадження 2/521/6526/16
У Х В А Л А

"05" грудня 2016 р. суддя Малиновського районного суду м. Одеси Лічман Л.Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2016 р. представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просила суд постановити рішення, яким визначити, що частки співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 є рівними, тобто по 1/3 частині, визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право власності на 1/3 частку вказаної квартири за кожним, посилаючись на наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира 32по вул. Гайдара, 37, у м. Одесі, про що видано свідоцтво про право власності, яке не було зареєстровано.

У свідоцтві про право власності та у розпорядженні органу приватизації допущена помилка у написанні прізвища позивачів, оскільки Вказано «Аверьянова» та «Аверьянов» замість «Аверянова» та «Аверянов» відповідно.

Після звернення до КП «Міське агентство з приватизації житла» з проханням внести зміни до свідоцтва про право власності, а саме виправити прізвища, позивачам відмовлено та запропоновано звернутися до суду.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заяву необхідно залишити без руху, виходячи з наступного.

З тексту позовної заяви та наданих до неї документів вбачається, що позивачам відмовлено у задоволенні заяви про внесення змін до свідоцтва про право власності на житло № 17-521 від 20.10.1993 р. та розпорядження органу приватизації № 23221 від 20.10.1993 р. на АДРЕСА_2 з причин того, що приватизація квартири була проведена належним чином, оскільки прізвища співвласників житла на українській мові значились «Аверьянова» та «Аверьянов». На теперішній час написання прізвищ вказано як «Аверянова» та «Аверянов».

Разом з тим, позивачі вказують про необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу, однак в прохальній частині така вимога відсутня. Отже на виконання п. 3. ч. 2 ст. 119 ЦПК уточненню підлягає зміст позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 2 і ч. 5 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру, до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, немайнового 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно ч. 2 ст. 80 ЦПК та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України про «Державний бюджет на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

З метою підтвердження ринкової вартості спірного майна позивач до позовної заяви додав звіт від 25.11.2016 р. про визначення оціночної (ринкової) вартості квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, виконаний оцінювачем ПП «Експертна оцінка майна» ОСОБА_4 з застосуванням порівняльного підходу. Для визначення вартості обєкта оцінки застосовано метод оцінки 1 кв.м. площі на основі інформації про пропозиції продажу територіально близько розташованих житлових квартир. Разом з тим у вказаному звіті міститься інформація з мережі Інтернет з пропозиціями продажу подібних квартир, загальна вартість кожної з яких значно перевищує оціночну вартість оцінки спірної квартири, вказану у звіті. Зазначена обставина надає підстави вважати про невідповідність зазначеного висновку від 25.11.2016 р. про оцінку спірного майна дійсній його вартості на момент подачі позовної заяви та не може вважатися судом належним та допустимим доказом для визначення ціни позову, а тому й розміру судового збору.

Зважаючи на викладене, та приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 містять вимоги майнового характеру, суд приходить до висновку, що сума сплаченого судового збору за позовні вимоги майнового характеру не відповідає розміру, встановленому законодавством, та визначає його відповідно до ціни позову у сумі 2500 грн. 00 коп. за кожним позивачем, немайнового 551 грн. 20 коп. за кожним позивачем.

Відповідно до ч. 2 п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10 (далі Постанова) у разі об'єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом (частина шостастатті 6 Закону № 3674-VI). Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У випадку якщо один із позивачів звільнений від сплати судового збору, загальна сума збору зменшується пропорційно до заявлених ним вимог. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до п. 12, 13 Постанови у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно з положенням ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. На підставі зазначеного, позивачам необхідно уточнити яким чином їх права порушуються, не визнаються або оспорюються саме відповідачем ОСОБА_3

Отже, подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, -

С У Д Д Я

У Х В А Л И В :

Позовну ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної власності та визнання права власності, - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків заяви строк - 5 (пять) днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що у разі невиконання вищевказаних вимог у встановлений суддею строк заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: