У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за касаційною скаргоюОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 1901/0907/71-245 від 26 вересня 2007 року, відповідно до якого останній наданий кредит у розмірі 48 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 25 вересня 2019 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, згідно з яким відповідачка передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 767 844 грн 05 коп.

25 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором № 1901/0907/71-245 від 26 вересня 2007 року.

Враховуючи викладене позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. На погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 767 844 грн 05 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, з початковою ціною, встановленої на рівні, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. Звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути стягнуте нерухоме житлове майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, апеляційний суд керувався тим, що даний закон не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише відстрочує виконання судового рішення.

З таким висновком погоджується і колегія суду касаційної інстанції.

Проте, визнаючи за банком право власності на іпотечне майно, апеляційний суд не врахував наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом у повному обсязі не дотримано.

Судами встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір від 26 вересня 2007 року № 1901/0907/71-245, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 48 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних строком до 25 вересня 2019 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, згідно з яким відповідачка передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 767 844 грн 05 коп.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк», як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором від 26 вересня 2007 року № 1901/0907/71-245.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16.

Суд апеляційної інстанції вказаної позиції не врахував та не визначив, чи є згода іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки відповідно до п. 12 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодаржателя та шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, тобто не передбачена можливість визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Матеріали справи не містять доказів переходу до позивача права вимоги за іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_6, а також доказів укладення договору про відступлення права вимоги між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та ВАТ «Сведбанк».

Крім того, при зверненні стягнення на предмет іпотеки суд не визначився з ціною предмету іпотеки, а відтак і не визначено чи відшкодована заборгованість.

Всі ці обставини апеляційним судом не перевірені.

Оскільки судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, рішення апеляційного суду має бути скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 342−345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік