АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2465/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1182/16Головуючий у 1-й інстанції Прокоп"єва Ю.Б. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Гальонкіна С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Холдінг"

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Холдінг" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійним договір фінансового лізингу № 000097 від 25 вересня 2015 року укладений з ТОВ «Євролізінг Холдінг», стягнути з останнього на його користь 13 200 грн. сплаченого авансового платежу та судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.09.2015 року між ним та ТОВ «Євролізинг Холдінг» було укладено договір фінансового лізінгу № 000097, предметом якого є автомобіль ЗАЗ SENS STANDARD, ціна якого, згідно додатку № 3 до договору, становить 132 000 грн. Вказував, що він оплатив рахунок на суму 13 200 грн. із зазначенням авансового платежу за угодою № 000097, як було домовлено під час попередніх переговорів.

Зазначав, що в ході одержання послуги фінансового лізингу від ТОВ «Євролізинг Холдінг» усвідомив, що умови укладеного ним договору містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №000097 від 25 вересня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Холдінг».

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_2 авансовий платіж у розмірі 13 200 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Євролізинг Холдінг», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Євролізинг Холдінг» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», в особі представника ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності №1 від 01.01.2015 року (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено Договір № 000097 фінансового лізингу, який був підписаний сторонами та скріплений печаткою ТОВ «Євролізинг Холдінг».

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль ЗАЗ SENS STANDARD.

Додатком № 3 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмета лізингу, та зазначено в його якості: марка - ЗАЗ, модель - SENS STANDARD, кількість - 1, ціна - 132 000 грн.

Умовами договору фінансового лізингу також передбачено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Графіку лізингових платежів у Додатках № 1, 2 до цього договору, які є його невідємною частиною (п. 8.1 договору).

До складу лізингових платежів включаються: 1) перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди за передачу предмета лізингу; 2) періодичний авансовий платіж, 3) другий авансовий платіж, який складається з періодичних лізингових платежів. (п. 8.2 договору)

Усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках №1,2. (п. 8.5 договору)

Згідно Додатку №1 (Графік сплати першого лізингового платежу), вартість предмета лізингу становить 132000, 00 грн., сума виплат 66000 грн., щомісячний платіж 5500, 00 грн., комісія за організацію 13200, 00 грн., комісія за передачу 3960, 00 грн.

Суми зазначені у Додатку №1 відповідно до п. 2.1. договору є авансовим платежем - сумою, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в Додатку №1, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Додатком №2 (Графік сплати другого лізингового платежу) передбачено, що вартість предмета лізингу становить 132000, 00 грн., сума виплат 66000 грн., викупна вартість 1980 грн., відсоткова ставка 22,00%, комісія 5,00%, період лізингу 60 місяців, щомісячний платіж 2015, 33 грн.

Долученої до матеріалів справи копією квитанції №6606036 від 04.11.2014 року підтверджується, що позивачем було сплачено 13200 грн. в якості сплати авансового платежу за договором фінансового лізингу № 000097 від 25.09.2015 року.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. (ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в договорі фінансового лізингу № 000097 від 25.09.2015 року виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, а при укладенні даного договору не було дотримано вимогу про його нотаріальне посвідчення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що положення ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюють свою дію на правовідносини повязані з укладенням договору фінансового лізингу є неспроможними.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне рулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг відносяться зокрема послуги фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Таким чином, положення ЗУ «Про захист прав споживачів» врегульовує правовідносини споживача послуги фінансового лізингу та субєкта, який такі послуги надає.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів", як спеціальний закон, містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, а саме включення у договір умов, що є несправедливими, тобто таких, що встновлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Посилання ТОВ «Євролізінг Холдінг» на те, що місцевим судом не було проаналізовано зміст спірного договору та не вказано, які саме його умови обмежують права споживача є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

Судом вірно встановлено, що розділ 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору.

При цьому, обґрунтування апелянта справедливості покладення на лізингоодержувача обовязку з належної експлуатації та утримання предмету лізингу не заслуговують на увагу, оскільки судом визнано несправедливими умови щодо виключення відповідальності лізингодавця за невиконання зобовязань щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, а не встановлення відповідальності споживача за неналежну експлуатацію предмета лізингу.

Посилання апелянта на те, що несправедливість частини договору лізингу не може потягнути за собою визнання недійсним усього договору є неспроможними, оскільки підставою визнання спірного договору недійсним в цілому стало недотримання сторонами вимоги щодо його нотаріального посвідчення.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, договір фінансового лізингу, укладеного з фізичною особою, предметом якого є транспортний засіб, підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов»язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для відхилення даної правової позиції, оскільки відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Посилання апелянта на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який встановлює обовязок нотаріуса при нотаріальному посвідченню договору найму (оренди) транспортного засобу оглянути документ про реєстрацію транспортного засобу або документ, що підтверджує набуття транспортного засобу у власність наймодавця, не спростовують законодавче положення про обовязкове нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, укладеного з фізичною особою, предметом якого є транспортний засіб.

Інших доводів, крім тих, які були належним чином проаналізовані та спростовані місцевим судом, ТОВ «Євролізінг Холдінг» наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Холдінг" відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_4

--//-- ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1