АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6504/15-ц 22-ц/774/1109/К/16
Справа № 211/6504/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1109/к/16 суддя Ткаченко С.В.
Категорія - 50 (ІІІ) Суддя-доповідач - Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Михайлів Л.В.

за участю секретаря: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 30 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 вересня 2009 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Оскільки, на відповідач не сплачує аліменти в повному обсязі, у результаті чого утворилась заборгованість по аліментам, тому вона має право на одержання неустойки за прострочення їх сплати, розмір якої позивачем визначено у сумі 130 027,97 грн..

Крім того, з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, збільшився розмір мінімальної заробітної плати, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відбулося стрімке зростання цін на товари та послуги, дитина постійно потребує медичного лікування та відвідує школу комп'ютерної майстерності ПП «Інфологос», навчання у якій коштує 300,00 грн. щомісяця.

Зважаючи на те, що відповідач одержує нерегулярний і мінливий дохід, Який є достатнім для забезпечення потреб дитини, просила суд визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця.

У грудні 2015 року позивач змінила позовні вимоги та просила суд: змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 500,00 грн. на місяць до зміни стану здоров'я дитини й закінчення навчання в школі комп'ютерної майстерності; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку із заборгованості з оплати аліментних платежів на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.07.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 130 027,97 грн.; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 30 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитин ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01.07.2012 року по 01.09.2015 року в розмірі 7 175,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в розмірі 150,00 грн. щомісяця до закінчення навчання ОСОБА_6 в школі комп'ютерного мистецтва ПП «Інфологос».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить частково скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про затвердження аліментів у твердій грошовій формі в розмірі 1 000,00 грн., назначити додаткові виплати в розмірі 150,00 грн. з 01.09.2015 року, тобто з дня навчання дитини, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи. Зокрема, позивач вважає, що надані відповідачем докази про його працевлаштування є підробленими з метою ухилення від грошового забезпечення дитини. Обставини надання відповідачем додаткових витрат на дитину є недоведеними, адже його витрати на дитину після розірвання шлюбу є мізерними, тоді як дитина постійно хворіє, що підтверджується довідками та висновком ВВК.

Крім того, суд не вказав терміну розрахунку додаткових витрат на розвиток дитини, яка навчається у школі ПП «Інфологос» з 01.09.2015 року.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що з 15 квітня 2016 року він звільнений із займаної посади, а тому не заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. В іншій частині вважає апеляційну скаргу позивача необґрунтованою.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1999 року по 27 січня 2010 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8, 9).

Відповідно до заочного рішення Догинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2009 року (справа № 2-2235/2009) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше між 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.089.2009 року і до досягнення ним повноліття (а. с. 10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та відсутності у зв'язку з цим підстав для зміни розміру аліментів, які сплачує відповідач на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне роз'яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3.

При цього, з аналізу статті 192 й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, ОСОБА_2 обґрунтовував свої позовні вимоги зміною розміру мінімальної заробітної плати, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стрімке зростання цін на товари та послуги, постійну потребу дитини в медичному лікуванні та відвідування сином школу комп'ютерної майстерності ПП «Інфологос», навчання у якій є платним.

Зазначені обставини не можуть бути підставою для задоволення поданого нею позову, оскільки зміна розміру мінімальної заробітної плати, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стрімке зростання цін на товари і послуги не може бути достатньою підставою для зміни розміру аліментів. Питання ж щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину вирішується відповідно до положень ст. 185 СК України. А не шляхом збільшення розміру стягнутих аліментів.

Доказів того, що матеріальний стан ОСОБА_3 змінився чи покращився у порівнянні з його матеріальним станом на момент стягнення аліментів, позивачем не надано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_2 про те, що відповідач не працює та надані ним документи про працевлаштування є недостовірними, колегією судді відхиляються, як необґрунтовані та такі, що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Погодження відповідача ОСОБА_3 на стягнення з нього судом апеляційної інстанції аліментів у твердій грошовій сумі не можуть бути взяті до уваги, адже апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України), а, як вбачається з матеріалів справи, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду (30 березня 2016 року) ОСОБА_3 працював та мав регулярний дохід (звільнений із займаної посади у квітні 2016 року), що виключає можливість визначення аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Отже, вирішуючи ці позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції керувався вимогами ст.185 СК України та виходив із їх доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Так, ст.185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається у ПП «Інфологос» з 2015 року з щомісячною оплатою у розмірі 300,00 грн., а тому половину цих витрат повинен нести батько дитини - ОСОБА_8 Позивач погодилась з визначеним судом розміром щомісячних додаткових витрат на дитину, які повинен нести батько ОСОБА_3, а тому колегія суддів не перевіряє такі висновки суду.

Разом з тим, у резолютивній частині оскаржуваного рішення суд встановив стягнення щомісячно додаткових витрат на дитину на період навчання у школі комп'ютерного мистецтва «Інфологос» у розмірі 150,00 грн. При цьому, хто і яким чином буде визначати тривалість цього періоду, у рішенні суду не зазначено, що фактично робить неможливим його виконання, і про це зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та на власний розсуд розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4, позивач звернулася до суду 24 листопада 2015 року (а.с. 35) та не ставила перед судом питання про стягнення таких витрат за минулий період, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про стягнення додаткових витрат з 24 листопада 2015 року.

Згідно довідки ПП «Інфологс» від 22.09.2015 року, період навчання ОСОБА_7 у школі комп'ютерної майстерності ПП «Інфологос» становить з 2015 по 2018 рік (навчальний рік закінчується у червні), тобто додаткові витрати на оплату навчання неповнолітнього сина ОСОБА_4 підлягають стягненню по червень 2018 року, але не більше ніж до закінчення ним навчання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу. задовольнити частково й змінити рішення суду, виклавши абзац третій його резолютивної частини у новій редакції.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Абзац третій резолютивної частини рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 30 березня 2016 року змінити, виклавши у новій редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 150,00 грн. щомісяця, починаючи з 24 листопада 2015 та до червня 2018 року, але не довше як до закінчення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчання в школі комп'ютерної майстерності ПП «Інфологос».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: