Справа № 461/8105/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/754/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Копняк С.М.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, представника Львівської обласної

філармонії Богдан З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської обласної філармонії про виплату компенсації за невчасно виплачену заробітну плату; відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної філармонії про виплату компенсації за невчасно виплачену заробітну плату; відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати дублікат трудової книжки. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що в період з 12 липня 2004 року по 15 вересня 2010 року працював юрисконсультом у Львівській обласній філармонії. Рішенням Апеляційного суду Львівської області 18 серпня 2014 року стягнуто з Львівської обласної філармонії в користь ОСОБА_2 24815,52 грн. невиплаченої надбавки до посадового окладу, з яких підлягають стягненню обов'язкові платежі та збори. Однак, відповідач не виконав рішення суду в добровільному порядку, чим позбавив його права на перерахунок пенсії. Виплата вказаної надбавки проведена з порушенням строків виплати, чим порушено вимоги ст.115 КЗпП України. А тому, відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», йому належить компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка становить 38 984,75 грн. Крім того, вказує на те, що внаслідок незаконних дії філармонії йому завдано моральних страждань, які проявилась в негативних емоціях та переживаннях, внаслідок чого він переніс інсульт, була паралізована права сторона тіла, втратив мову. Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідача 38 984,75 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням суду у позові - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновок суду про те, що позовна вимога про виплату компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати не відноситься до спорів про оплату праці, які не обмежуються будь-якими строками є неправильним, так як нарахування компенсації втрати частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів її виплати є порушенням законодавства про оплату праці. Вказує, що був незаконно звільнений з роботи і йому не виплачувалась заробітна плата в повному обсязі. У зв»язку з чим йому була завдана моральна шкода. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути 38984,75 грн. компенсації втрати частини заробітної плати та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

У частині відмови у задоволенні позову про зобов»язання видати дублікат трудової книжки рішення суду не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає. Судом установлено, що 17 липня 2015 року. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної філармонії про зобов»язання відповідача виплатити компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; зобов»язати відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним п.2.10.р.5 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов»язння відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, районний суд виходив з того, що позовна вимога про виплату компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у зв»язку із порушенням термінів їх виплати не відноситься до спорів про оплату праці, які не обмежуються строком звернення до суду, а позивачем пропущено встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з цими вимогами. Поважних причин пропуску вказаного строку позивач не навів, а суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічно дане питання врегульовано і ЗУ «Про оплату праці», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці.

Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді юрисконсульта по з 12.07.2004 року по 15.09.2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.08.2014 року стягнуто із Львівської обласної філармонії в користь ОСОБА_2 24 815,52 грн. невиплаченої надбавки до посадового окладу за складність і напруженість в роботі за період з 10.02.2005 року по 15.09.2010 року (а.с.3-6). Вказану заборгованість позивач отримав 03.11. 2014 року. Дані обставини сторонами не оспорюються.

Положенням ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

Порядок компенсації громадянам (працівникам) втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів (строків) її виплати визначено цим Законом та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Системний аналіз ст. 34 Закону України «Про оплату праці», положень Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, Порядку № 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат).

У постанові від 19.12.2011 року у справі № 6-58 цс11 Верховний Суд України зазначив, що зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Згідно із ч. 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", відповідно така складається із основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Зокрема, додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов"язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить висновку, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Зазначене узгоджується з позицією Конституційного Суду України висловленою у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку для звернення з даним позовом, районний суд в порушення вимог передбачених ст.ст. 213, 214 ЦПК України, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зазначивши, що на вказані правовідносини не поширюються положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Оскільки заробітна плата позивачу в порушення вимог ст. 115 КЗпП України не виплачувалась належним чином, тому утворилась заборгованість, яка позивачу на виконання судового рішення в подальшому виплачена.

Однак, в порушення вимог ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» відповідач не нарахував компенсацію втрати частини заробітної плати позивачу, відтак, з врахуванням ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» вимога позивача про зобов»язання відповідача виплатити компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату підлягає до задоволення.

Згідно поданого позивачем розрахунку, загальна сума компенсації втрати частини зарплати у зв"язку з порушенням термінів її виплати складає 38 984,75 грн. (а.с.103). На спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем не надано жодних доказів.

Сторони не скористалися правом на призначення судової експертизи щодо визначення розміру компенсації, хоч судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України було роз»яснено сторонам їх права та обов»язки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції частині відмови у зобов»язанні відповідача виплатити позивачу компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) вказав, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В обґрунтування позовної вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач покликався на те, що незаконні дії відповідача призвели до фізичних і моральних страждань, у зв»язку з чим він неодноразово перебував на лікуванні.

На підтвердження наведених обставин позивач належних та допустимих доказів не подав, тому районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про зобов»язання відповідача виплати моральну шкоду відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про виплату компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов»язати Львівську обласну філармонію виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 38 984,75 грн.

Стягнути з Львівської обласної філармонії в дохід держави 389,84 грн. судового збору.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б.Струс

С.М.Копняк