У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах», ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 06 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Опель», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, та автомобіля «Ніссан», номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, внаслідок чого автомобіль «Ніссан» зазнав пошкоджень.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована згідно з полісом № АС/5510159, виданого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах» (далі - ПАТ «СК «Інкомстрах»).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП.

07 грудня 2013 року він у встановленому законом порядку повідомив ПАТ «СК «Інкомстрах» про ДТП. У подальшому 13 квітня 2014 року він звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування з наданням необхідних документів, проте кошти йому виплачені не були.

Згідно з замовленим ним звітом з оцінки транспортного засобу від 01 березня 2014 року № 11334 вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля склала 6 043 грн 04 коп.

Вважав, що ОСОБА_7. зобов'язаний сплатити йому різницю між фактичною шкодою у розмірі 11 805 грн 44 коп. та страховою виплатою у розмірі 6 043 грн 04 коп.

З огляду на викладене, просив стягнути з ПАТ «СК «Інкомстрах» на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 6 043 грн 04 коп., 400 грн витрат на проведення експертизи транспортного засобу, пеню у розмірі 758 грн 61 коп., 847 грн 30 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 80 грн 96 коп., а також стягнути з ОСОБА_7 на свою користь різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою у розмірі 5 762 грн 40 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Інкомстрах» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 6 043 грн 04 коп., пеню у розмірі 758 грн 61 коп., інфляційні втрати у розмірі 847 грн 30 коп., 3 % річних у розмірі 80 грн 96 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 400 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану у результаті пошкодження автомобіля, у розмірі 5 762 грн 40 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення вимог щодо стягнення майнової шкоди з ОСОБА_7 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення майнової шкоди з ОСОБА_7, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Отже, судове рішення у частині позовних вимог про стягнення коштів з ПАТ «СК «Інкомстрах» не оскаржується, тому у касаційному порядку не переглядається (ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_8 від 04 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року № 153/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8, у результаті чого 26 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ситнік О.М.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_7 суми майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, керувався тим, що страховиком не відшкодовується втрата товарної вартості та фізичний знос транспортного засобу. Відтак, з урахуванням положень ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, саме з винної особи підлягає стягненню різниця сум між фактичним розміром завданої шкоди та страхового відшкодування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, вважав, що розмір ліміту страхового відшкодування за умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перевищує розмір шкоди, завданої потерпілій особі, відтак відсутні підстави щодо стягнення страхового відшкодування з ОСОБА_7 за правилами ст. 1194 ЦК України. Крім того, звіт з оцінки транспортного засобу від 01 березня 2014 року № 11334 не містить у собі грошового визначення розміру втрати товарної вартості та фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 06 грудня 2013 року о 18 год. по вул. Стальського у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Опель», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, та автомобіля «Ніссан», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, що призвела до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП (а. с. 6).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована згідно з полісом № АС/5510159, виданого ПАТ «СК «Інкомстрах», яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 тис. грн, розмір франшизи встановлено 0 грн (а. с. 29).

У звіті від 01 березня 2014 року № 11334, складеному фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, про оцінку транспортного засобу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ніссан» визначена у 11 805 грн 44 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля у результаті його пошкодження при ДТП - 6 043 грн 04 коп. (а. с. 11−13).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані, зокрема, з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судпершої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, врахував, що оскільки відповідно до вимог чинного законодавства страховиком не відшкодовується втрата товарної вартості та фізичний знос транспортного засобу, дані складові підлягають стягненню з винної особи, якою заподіяно майнову шкоду.

Апеляційний суд, на порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначене не врахував.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у частині вирішення вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212−214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а

Касаційну скаргуОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року в цій частині залишити в силі.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік