Справа № 465/8430/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2638/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого: Ванівського О.М..

суддів: Богонюка М.Я., Мельничук О.Я.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ "Ромзен" про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення сум, належних при звільненні у розмірі 700 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що з 15.09.2014 року по 01.11.2014 року працювала у відповідача на посаді продавця-касира у магазині "Baker-Market", що за адресою: АДРЕСА_1. Розмір її заробітної плати за місяць складав 2400,00 грн. З 15 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року їй було виплачено 1230 грн., а з жовтня 2014 року по 01 листопада 2014 року - 1702 грн. Після чого її було звільнено з цієї посади. В останній день роботи, 01.11.2014 року роботодавець повинен був її письмово повідомити про нараховані суми, повністю розрахуватися із нею, а також вручити заповнену трудову книжку, але цього не зробив. 04 грудня 2014 року вона звернулась з письмовою заявою до відповідача ТзОВ "Ромзен" про виплату боргу по заробітній платі, видачу заповненої трудової книжки та довідки про заробітну плату, однак відповіді не отримала. У зв'язку з наведеним просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТзОВ «Ромзен» про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що між нею та відповідачем був укладений усний трудовий договір. Оскільки роботодавець фактично допустив її до роботи, то договір вважається укладеним. Ця обставина підтверджується показами свідків. Крім того, суд не дав оцінки штатному розпису, витягу з Інтернету, фото доказам. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити її позов.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено факт перебування позивача у трудових відносинах із ТзОВ «Ромзен».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст. 57,58,59,60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 24 КЗпП України передбачає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом або розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Районним судом установлено відсутність наказу чи розпорядження ТзОВ "Ромзен" про зарахування ОСОБА_2 на роботу. Крім того, позивачем не надано заяви про прийняття на роботу та трудової книжки, не доведено, що остання працювала за правилами внутрішнього трудового розпорядку із визначенням робочого місця та обумовленням заробітної плати за трудовим договором.

Доводи апелянта, що її фактично було допущено до роботи, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки належними та допустимими засобами доказування вказаний факт не доведено.

Наданий позивачкою витяг з Інтернету є оголошенням торгової мережі магазинів - міні пекарень "Baker-Market" про запрошення на роботу (а.с.65) не підтверджує той факт, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ТзОВ "Ромзен".

Показання свідків та фотографії на які посилається позивача, і які вона вважає, підтверджують її роботу у магазині "Baker-Market" за адресою АДРЕСА_1 продавцем-касиром, не є належними доказами наявності трудових відносин між сторонами, оскільки не доведено факт допуску позивачки до роботи особою, яка володіє правом прийому і звільнення працівника, чи з відома такої особи.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015р - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

О.Я. Мельничук