АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_3, Київської міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про знесення самовільного будівництва, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 2-66/12 С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1692/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
У липні 2009 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_3, Київської міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності на прибудову «А 5-ІІ», площею 39,5 м. кв. до житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, надбудову «АІ-ІІ поверх», площею 56,9 кв. м. до цього будинку, погріб «а5», площею 3,3 кв. м.. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 88/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, яку придбала на підставі договору купівлі-продажу від 9 липня 2001 року. На момент укладення договору частина житлового будинку, що складає квартиру № 3 та якої вона користується, мала частково збудовані прибудову «А 5- ІІ» та надбудову «А 1- ІІ поверх». У 2007 році нею як власником на підставі робочого проекту було на першому поверсі розширено приміщення кухні і перетворено його під гараж, на другому поверсі - добудована кухня та веранда. Робочий проект затверджений директором та головним інженером ЗАТ «Інститут Гіпроцивілпромбуд» та 12 вересня 2007 року погоджений управлінням містобудування та архітектури Дарницької районної у м.Київі державної адміністрації, але дозволу на виконання будівельних робіт Дарницька районна у м.Києві державна адміністрація не видавала. Оскільки збільшення загальної площі житлового будинку за рахунок прибудови та надбудови не змінює ідеальні частки співвласників будинку, перепланування квартири № 3 на першому поверсі та добудови на другому поверсі не порушує прав інших співвласників будинку, просила на підставі ч.5 ст.376, ст. 392 ЦК України задовольнити позов.

В свою чергу ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила зобов'язати останню, яка здійснила самочинне будівництво, привести будинок за адресою: АДРЕСА_1 та прибудинкову територію у відповідність до затвердженого технічного паспорту та архітектурного плану - шляхом знесення за рахунок ОСОБА_6 незаконно (самовільно) збудованих прибудов і надбудов. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачка ОСОБА_6 без її згоди, з порушенням вимог законодавства України, здійснила самочинне будівництво, чим грубо порушила її права, що виявилося у появі тріщин на фундаменті, стелі, стінах в її квартирі, повного її затемнення. Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ч.7 ст.376 ЦК України просила позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про знесення самовільного будівництва - задоволені.

Зобов'язано ОСОБА_6 привести будинок за адресою:АДРЕСА_3 та прибудинкову територію у відповідність до затвердженого технічного паспорту та архітектурного плану шляхом знесення за рахунок ОСОБА_6 незаконно (самовільно) збудованих прибудов і надбудов.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач до ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про знесення самовільного будівництва та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності. Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, зазначила, що висновок експерта, що покладений в основу рішення не є категоричним, що не дає підстав стверджувати, що між будівництвом прибудови та надбудови квартири №3 та пошкодженнями в квартирі №2 існує причинно-наслідковий зв»язок.

В судове засідання представники Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_7, представник третьої особи КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що права ОСОБА_3 порушені і відновлені такі можуть бути шляхом знесення самовільного будівництва за рахунок ОСОБА_6 Крім того, суд першої інстанції вважав позовні вимоги ОСОБА_6 такими, що не підлягають задоволенню, оскільки прибудови та добудови є самочинним будівництвом.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 є власником 1/2 частини будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 7 5 квітня 1972 року за реєстровим № 2-861, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19 квітня 1972 року в реєстрову книгу за № 19981.

ОСОБА_3 є власником 62/300 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 7 9 липня 1996 року за реєстровим № 6у-2934, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19 серпня 1996 року в реєстрову книгу за № 19981, та на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 7 3 жовтня 1996 року за реєстровим № 6у-4332, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 2 грудня 1996 року в реєстрову книгу за № 19981.

ОСОБА_6 належить на праві власності 88/300 частини цього будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А. 9 липня 2001 року за реєстровим № 3998, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 12 липня 2001 року в реєстрову книгу за № 19981 (т.1 а.с.75 -76).

23 вересня 2002 року між співвласниками будинку АДРЕСА_1 був укладений договір конкретного користування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. За умовами цього договору співвласники установили порядок користування житловим будинком, відповідно до якого у користування ОСОБА_7 знаходяться частина житлового будинку, позначеного на плані літера «А», а саме: веранда, що позначена цифрою 1-1 площею 5.0 кв.м., передня, позначена цифрою 1-5 площею 7,9 кв.м.; коридор, позначений цифрою 1-6 площею 3,7 кв.м.; житлові кімнати, позначені цифрами 1-7 площею 7,7 кв.м. та 1_8 площею 16,6 кв.м.; у користування ОСОБА_3 частина будинку (літ.»А»), яка складається з тамбуру, позначеного цифрою 2-1 площею 0,8 кв.м., санвузлу, позначеного цифрою 2-2 площею 1,5 кв.м., кухні, позначеної цифрами 2-3 площею 8,6 кв.м., житлових кімнат, позначених цифрами 2-4 площею 7,6 кв.м., 2- площею 17,6 кв.м.: у користування ОСОБА_6 частина будинку (літ.»А») , що складається з тамбуру, позначеного цифрою 3-1 площею 1,6 кв.м., кухні, позначеної цифрами 3-2 площею 3,4 кв.м.; ванної, позначеної цифрою 3-3 площею 2.4 кв.м., котельні, позначеної цифрами 3-5 площею 4,5 кв.м, житлових кімнат, позначених цифрами 3-4 площею 10,1 кв.м., 3-6 площею 17,4 кв.м, 3-7 площею 7,9 кв.м. ( т.1 а.с. 77-78).

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка нікому із співвласників у власність не передана.

У 2007 році позивачка ОСОБА_6 здійснила самочинне перепланування приміщень першого поверху та добудову частини приміщень другого поверху, внаслідок чого збільшилась загальна площа будинку. Факт перепланування відображено і зафіксовано КП БТІ у технічному паспорті на житловий будинок станом на 4 квітня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, колегія суддів вважає, що об'єкт, який виник у результаті будівництва позивачем ОСОБА_6 перебудови та надбудови, вважається самочинним будівництвом у розумінні ст.376 ЦК України. Підстави для ухвалення рішення про визнання за позивачем права власності на цей об'єкт відсутні.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 ґрунтується на встановлених обставинах та відповідає нормам матеріального права.

За змістом частин 4 та 7 ст.376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за їх рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинним будівництвом.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3,15,16 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_3 посилалась на те, що через будівництво позивачем ОСОБА_6 надбудов та прибудов сталося затемнення її квартири, на фундаменті, стелі та стінах якої з'явилися тріщини.

Згідно висновку № 0267 судової будівельно-технічної експертизи від 29 грудня 2010 року, складеного експертом Українського центру судових експертиз, пошкодження в квартирі АДРЕСА_1 могли виникнути з наступних причин (або їх поєднання): найбільш ймовірні:- динамічні (в тому числі вібраційні) навантаження на конструкції при проведенні будівельних робіт (при будівництві прибудов, надбудов квартири № 3); - динамічні та статичні навантаження на ґрунти при будівництві (при будівництві прибудов, надбудов квартири № 3); - зміна конктруктичної схеми будинку внаслідок парозподілу навантажень при здійсненні надбудов та прибудов квартири № 3. -Ймовірні: - погіршення технічного стану елементів будинку внаслідок дії часу та природних факторів; - нерівномірні усадочні деформації будинку та його окремих елементів, в тому числі внаслідок зміни гідрогеологічних умов (зволоження фундаментів поверхневими водами); - дефекти проектування, виготовлення та монтажу, фізико-хімічні процеси, що протікають в матеріалах з часом).

Встановити конкретну причину (або їх поєднання) виникнення тріщин на стелі, стінах квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим, оскільки акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 (приміщення будинку, які займає ОСОБА_3) до початку будівництва прибудов та надбудов АДРЕСА_1 не отримано.

Найбільш ймовірними причинами відхилення коефіцієнту природного освітлення в приміщенні кімнати 2-5 будинку по АДРЕСА_1 від нормативного значення є наступні фактори (або їх поєднання): - фактичне розташування прибудови «А5-ІІ» відносно віконних прорізів кімнати; фактичне розташування надбудови «АІ-ІІ поверх» відносно віконних прорізів кімнати; фактичне розташування прибудови «а4» відносно віконних прорізів кімнати; - фактична відстань між прибудовами «а4» та «А5-ІІ» в світлі; - недостатня площа віконних прорізів.

Згідно листа Головного Державного санітарного лікаря Дарницького району м.Києва від 21 вересня 2009 року № 3404, коефіцієнт природного освітлення в житловій кімнаті будинку по АДРЕСА_1 становить 0,39%, що нижче допустимого нормативного значення (0,5%) згідно вимог ДБН В 2.5-28-2006 «Природне та штучне освітлення». Дослідження освітленості проводилося 17 вересня 2009 року.

Разом з тим, ЗАТ «Інститут Гіпроцивільпромбуд» повідомив, що тривалість інсоляції кімнати 2.5 площею 17,6 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 забезпечена більш ніж 2,5 години без перервної інсоляції на день, що відповідає п.4.6 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів»

Відповідно до ч.ч.2,3 п.4.6 Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, що затверджені Наказом МОЗ України № 173 від 19 червня 1996 року, в Україні тривалість інсоляції повинна становити для житлових приміщень та прирівняних до них будівель та дворових територій не менше 2,5 годин на день на період з 22 березня по 22 вересня. Нормативна тривалість інсоляції повинна бути забезпечена: у житлових квартирах - не менше однієї житлової кімнати в одно-, дво-, трикімнатній квартирі і не менше двох житлових кімнат у чотирикімнатній квартирі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що її квартира складається в тому числі із двох кімнат, одна із яких освітлена сонцем.

Враховуючи, що висновок експертизи не є категоричним, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України), інших належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав ОСОБА_3, зокрема, порушення норм тривалості інсоляції в її квартирі, суду у передбаченому ст.ст.10,60, 137 ЦПК України порядку не надано, - відсутні підстави вважати, що саме внаслідок дій ОСОБА_6, яка здійснила самочинне будівництво, в приміщеннях квартири ОСОБА_3 має місце відхилення коефіцієнту природного освітлення.

Щодо доводів ОСОБА_3 про пошкодження (тріщини фундаменту, стін, стелі) в її квартирі внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_6, то ці обставини не є підставами для знесення самочинного будівництва на підставі ч.7 ст.376 ЦК України, а інших позовних вимог в цій частині ОСОБА_3 не пред'являла.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають встановленим обставинам, що відповідно до ст.309 ЦПК України дають підстави для скасування рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 липня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про знесення самочинного будівництва і в цій частині ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 липня 2014 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про знесення самочинного будівництва і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: