АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Гоін В.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвестбуд» про захист прав споживачів шляхом стягнення збитків, завданих невиконанням договору,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з наведеним позовом, уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути на його користь матеріальний збиток в сумі 158 000,00 грн.

Позивач зазначав, що з відповідачем 05 березня 2005 року було укладено договір дольової участі у фінансуванні будівництва жилого будинку. Відповідно до умов договору об*єкт інвестування здано в експлуатацію у 2012 року замість дати, яка обумовлена договором - третій квартал 2006 року.

Позивач вказував, що ним було продано дві квартирі для інвестування іншого більшого житла, оскільки з 01 лютого 2010 року до 31 грудня 2012 року він винаймав інше житла, сплативши за оренду за цей період часу 158 000,00грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 липня 2016 року у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове - про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що у зв*язку з несвоєчасним введенням об*єкту інвестування в експлуатацію, понесено збитки, пов*язанні з наймом іншого житла, які відповідач повинен відшкодувати не залежно від сплати неустойки за договором інвестування; строк позовної давності щодо подачі позову не сплив, як про це зазначав суд.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішенням суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 05 березня 2005 року між позивачем та ТОВ «Укоінвестбуд» було укладено договір №38/УК дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку (а.с. 5,6).

За змістом п. 1.3. договору ТОВ «Укоінвестбуд» повинен побудувати багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Олевська, 13/50, та передати у власність позивачу частину вказаного вище багатоповерхового будинку, а саме двокімнатну квартиру №252 в секції № 2, загальною площею 74,74 кв.м., житловою площею 40,23 кв.м., що розташована на 21 поверсі.

15 березня 2005 року сплатив на користь ТОВ «Укоінвестбуд» кошті у сумі 246193 грн. 56 коп., отримав відповідно до договору довідку про інвестування 100% за договором №38/УК від 05 березня 2005 (а.с.7, 8)

Відповідно до п. 1.3. договору ТОВ «Укоінвестбуд» плановий строк введення будинку по зазначеній адресі позивачу в строк в експлуатацію у III кварталі 2006 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 зазначеної статті вказаного Закону передбачено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно сертифікату серія КВ№8 виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, будинок був збудований та введений в експлуатацію 31 липня 2012 році (а.с.11).

За матеріалами справи позивачем 01 лютого 2010 року укладався договір оренди квартири № 58, по вул. Блюхера, 12-Г в м.Києві строком до 01 лютого 2011 року (а.с.14,15) та 01 січня 2012 року укладався договір оренди (житлового приміщення) цієї ж самої квартири строком до 31 грудня 2012 року (а.с.117-119).

За змістом позовної заяви і це було підтверджено позивачем в судовому засіданні при розгляді справи в апеляційній інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення збитків, пов*язано саме з орендуванням житла, у зв*язку з несвоєчасним виконанням зобов*язання відповідачем щодо введення об*єкту інвестування в експлуатацію.

У позові позивач зазначав, що вимушений був орендувати житло, за що сплачував орендну плату, вважаючи її як збитки, завдані відповідачем через несвоєчасне введення об*єкту в експлуатацію.

За умовами договору у разі прострочення здачі об*єкту в експлуатацію передбачено відповідальність відповідача полягала у виплаті пені (п.6.3 а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Витрати позивача пов'язані з орендою житла, не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. Збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, які він поніс внаслідок невиконання боржником свого зобов'язання та які знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з неправомірною поведінкою боржника. Віднесення до складу збитків витрат на оренду житла суперечить закону, зокрема, положенням ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходиться у необхідному зв'язку з відшкодуванням збитків.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати понесені позивачем з приводу договору оренди укладеного між позивачем та орендодавцем не можуть бути підставою для відшкодування збитків з приводу укладеного договору дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 1 ст. 811 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 Житлового кодексу Української PCP, договір найму; жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів; органі управління, що ним утворюється.

Позивачем не надано доказів щодо реєстрації вказаних договорів оренди відповідно до вимог законодавства, зокрема, в житлово-експлуатаційних організаціях, податковій інспекції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у позові по суті заявлених вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд відмовив у позові у зв*язку з пропуском строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишенню оскаржуваного рішення без змін, доводи апеляційної скарги правильність висновку суду про відмову у позові не спростовують і на його правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: