Справа № 310/4336/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Бердянський міський центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом у якому зазначив, що 09.04.2013 року до Бердянського міського центру зайнятості з питанням надання допомоги в працевлаштуванні звернувся ОСОБА_1 На підставі звернення відповідачу було надано статус безробітного відповідно до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. № 5067- VI та призначено допомогу по безробіттю незалежно від страхового стажу у відповідності до п. п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ.

У заяві про надання статусу безробітного відповідачем було зазначено, що він не має заробітку або інших передбачених законом доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, не є субєктом підприємницької діяльності, не отримує певні види допомоги, не є членом особистого селянського господарства чи фермером, не навчається на денній формі, тобто не відноситься до занятого населення.

Але в результаті перевірки було виявлено, що ОСОБА_1 в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний працевлаштувався за наймом на умовах трудового договору з 01.05.2013 до ТОВ «Станкомтек» де отримував заробітну плату. У звязку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 отриману допомогу у розмірі 6107грн.77коп.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не працював з 01.05.2013 в ТОВ «Станкомтек».

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із заявлених позивачем вимог вбачається, що позивачем предявлено вимоги щодо реалізації наданих йому законом функцій у випадку встановленому законом, а саме стягнення безпідставно отриманих коштів по безробіттю, тому такий спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства за правилами КАС України виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

У пункті 1 частини першої статті 3 цього Кодексу справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

За змістом частини четвертої статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до фізичної особи у випадках, установлених законом.

Частиною першою статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року N 803-XII «Про зайнятість населення» встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Статтею 19 цього ж Закону визначено обов'язки і права державної служби зайнятості, остання, зокрема, має право: розпоряджатися в установленому законодавством порядку коштами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; в установленому законодавством порядку подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України від 2 березня 2000 року N 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що цей спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення, а тому такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Така ж позиція викладена у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 205-206, 208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя