Справа № 159/3591/16-ц
Провадження № 2/159/1313/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Клевецької О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 та приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що 15 червня 2015 року померла їхня з відповідачем сестра ОСОБА_5, внаслідок чого відкрилась спадщина за законом, до спадкування були закликані спадкоємці другої черги. До складу спадкового майна входила частка в квартирі в м.Ковелі та грошові кошти на рахунках в банках. Відповідач спадщину прийняла, а вона 11 грудня 2015 року подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Посилаючись на те, що відмова від спадщини є вкрай невигідною для неї і була зроблена під впливом тяжких обставин, оскільки вона важко переживала втрату сестри, за кілька місяців до того помер її син та мати, відповідачка запевнювала її в поділі спадкового майна між усіма спадкоємцями, однак згодом привласнила все спадкове майно собі, просила визнати її відмову від прийняття спадщини недійсною з підстав, передбачених ст.233 ЦК. Також позивач просила скасувати свідоцтво про право на спадщину, яке видано відповідачу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та за правилами допиту свідків дала показання про те, що після смерті сестри ОСОБА_5 спадкоємцями за законом були вона, відповідач та їх брат ОСОБА_4. За життєвими обставинами у неї склались неприязні відносини із відповідачем та братом. Тому, коли вона приїхала в м.Ковель до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті сестри ОСОБА_5, вона мала намір подати заяву про прийняття спадщини. Однак відповідач ОСОБА_2 та брат ОСОБА_4 негативно на неї вплинули, пояснюючи, що вона не буде мати можливості постійно приїздити на могили та пообіцяли, що спадщину поділять після її оформлення порівну. Не може пояснити чому, але вона змінила свої наміри та написала нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Того ж дня, у вечері, вона зателефонувала до нотаріуса і проконсультувалась чи може відкликати свою відмову, на що отримала позитивну відповідь, також нотаріус наголосила, що останнім днем таких дій є 15 грудня. Перебуваючи віддалено від нотаріальної контори, вона не змогла відкликати свою заяву про відмову від спадщини. Тривалий час сподівалась, що сестра дотримається обіцянки, але отримавши свідоцтво про право на спадщину, відповідачка уникає спілкування та привласнила все майно померлої.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечила та пояснила, що після сестри ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом, вона входила до кола спадкоємців, тому подала заяву про прийняття спадщини. Жодним чином на рішення позивача про відмову від спадщини не впливала і не могла вплинути, лише повідомила, що не знає скільки коштів знаходиться на рахунках в банківських установах та яким чином оформити спадкові права на частину квартири в м.Ковелі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Також просила повернути за рахунок спадкового майна кошти, які вона витратила на поховання і поминальні обіди та просила, якщо вистачить коштів, облаштувати за них памятники сестрі, матері та батькові. Рішення позивача про відмову від спадщини було усвідомленим і добровільним. Просить суд звернути увагу на те, що саме позивач визначала дату, коли всі спадкоємці мали зявитись до нотаріуса, а після написання заяви про відмову від спадщини не цікавилась питаннями облаштування могил та утриманням батьківського будинку. Також просить суд врахувати, що в батьківському будинку після смерті сестри залишилась проживати їх тітка інвалід, яку вона доглядала, допомоги від позивача не було, натомість позов до суду подано після тривалих дорікань про зникнення золота сестри. Просить у позові відмовити.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, даючи показання як свідок, повідомив, що у визначений позивачкою день він разом із ОСОБА_2 приїхав до приватного нотаріуса для оформлення документів щодо спадщини після смерті сестри ОСОБА_5 Він відразу написав заяву про відмову від спадщини, оскільки усі витрати на поховання, догляд за будинком та могилами покладався на ОСОБА_2, яка проживала найближче до батьківської садиби. Позивач прийняла рішення про відмову від спадщини самостійно, оскільки просила нотаріуса розяснити усі тонкощі оформлення спадщини щодо частки на квартиру за умови відсутності реєстрації права власності за померлою, оформлення права на вклади в банках. При цьому, не обговорювалось питання поділу спадкового майна між спадкоємцями в добровільному порядку, будь-яких обіцянок зі сторони відповідачки позивачу не було. Вважає позов надуманим та просить у його задоволенні відмовити.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечила та пояснила, що розяснила спадкоємцям порядок прийняття спадщини, останні повідомили їй про відсутність спору щодо спадкового майна, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали заяви про відмову від спадщини. Згодом ОСОБА_1 телефонувала та запитувала, чи має право відкликати заяву про відмову від спадщини, їй було розяснено порядок та строк відкликання заяви. Сумнівів у добровільності позиції позивача на час вчинення нотаріальної дії щодо прийняття відмови від спадщини у нотаріуса не було.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у звязку з недоведеністю позивачем підстав заявленого позову.

Як встановлено судом, 15 червня 2015 року померла сестра сторін ОСОБА_5.

Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24 вересня 2015 року у звязку із поданням ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини.

При цьому ОСОБА_2 у заяві вказала інших спадкоємців за законом, які мають право на спадкування : ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Того ж дня, нотаріус повідомила інших спадкоємців про відкриття спадкової справи та розяснила право до 15 грудня 2015 року подати заяву про прийняття спадщини.

11 грудня 2015 року нотаріусом прийнято від ОСОБА_4 заяву про відмову від прийняття спадщини (номер заяви 94).

Того ж дня, о 12.00 год нотаріусом прийнято безпосередньо подану позивачем заяву про відмову від спадщини (номер заяви 95). Відмова від спадщини не містила вказівки на особу, в користь якої вчинялась відмова.

30 березня 2016 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади з відповідними відсотками в різних банківських установах.

За своїм змістом відмова спадкоємця від прийняття спадщини (ст. 1273 ЦК) є одностороннім правочином.

В силу частини пятої цієї статті відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною.

Згідно ч.5 ст.1274 ЦК відмова від прийняття спадщини може бути визнана недійсною з підстав, визначених ст. 233 ЦК.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Для кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК необхідні наявність таких умов :

1)особа вчиняє правочин під впливом тяжкої для неї обставини. Під такою обставиною слід розуміти будь-які поважні надзвичайні обставини, які змусили особу вчинити правочин на вкрай невигідних умовах. При цьому до уваги слід брати соціальний статус, майновий стан особи, обстановку вчинення правочину, тощо.

2)особа вчиняє не просто невигідний правочин, а саме правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

3)наявний причинно-наслідковий звязок між існуючою тяжкою обставиною та вчиненим на вкрай невигідних умовах правочину.

4)особа вчиняє правочин добровільно, немає насильства.

5)особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах (тут немає помилки чи обману), але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

6)друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та скористатися цим.

Саме на позивача, як потерпілу сторону, покладається обовязок доказування усіх цих складових.

Позивач ОСОБА_1 покликається на смерть матері, сина та сестри, як на тяжку обставину, яка змусила її відмовитись від спадщини.

Суд не заперечує, що смерть близьких людей є тяжкою втратою та може впливати на ставлення до певних життєвих обставин. Однак, доведенню у заявленому позові підлягає те, що саме смерть близьких людей змусила позивача відмовитись від спадщини.

З досліджених судом доказів такого звязку не прослідковується.

Зокрема, сторони визнають ту обставину, що саме позивач визначила дату їх зустрічі у приватного нотаріуса.

Як показав ОСОБА_4, позивач детально розпитувала нотаріуса про всі наслідки прийняття спадщини та відмови від спадщини, про порядок оформлення спадкових прав.

Сама позивач дала показання про те, що в день написання відмови від спадщини мала намір відкликати заяву та вступити у спадкові права. Також позивач підтвердила, що прийняла спадщину після смерті сина, який помер 16 листопаді 2014 року.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили суду ту обставину, що позивач їхала в м.Ковель для оформлення спадщини з наміром її прийняти.

Наведені докази у сукупності дають суду підстави зробити висновок про те, що смерть рідних не була для позивача тією обставиною, яка змусила її відмовитись від спадщини.

Як пояснила приватний нотаріус ОСОБА_3, усі спадкоємці спокійно спілкувались та висловили намір щодо добровільного розподілу спадщини.

Даючи показання як свідок, позивач підтвердила, що відмовилась від спадщини для спрощення процедури отриманні коштів з банківських рахунків та сподівалась на свою частку в спадковому майні. На думку позивача, відповідач її обманула та разом із братом привласнила всі кошти та майно спадкодавця.

Отже, позивач фактично визнала, що причиною, яка спонукала її відмовитись від спадщини, були не тяжкі обставини, а інші міркування.

У звязку з цим суд неодноразово уточнював у позивача підставу її позову, позивач категорично наполягала на застосуванні підстав, визначених ст. 233 ЦК.

Підставою позову є посилання на належне позивачу право, юридичні факти, що призвели до порушення права та обґрунтування необхідності його захисту.

В силу ст. 11 ЦПК саме позивачу належить право визначити предмет та підставу заявленого позову, суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову про визнання відмови від спадщини недійсною з підстав вчинення правочину під впливом тяжкої обставини необхідно відмовити.

Вимога про визнання недійсним свідоцтва про спадщину та його скасування (ст. 1301 ЦК) є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним, а тому задоволенню також не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, залишаються за ним.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 233, 1273,1274 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2016 року.

Головуючий:ОСОБА_9