_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/7528/2012
Провадження № 6/520/170/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобовязань за рішенням,
18 березня 2016 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, в якому просить суд: вирішити питання щодо заборони виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобовязань за рішенням.
У звязку з чим державний виконавець стверджує, що з причини того, що ОСОБА_1 тривалий час не виконує рішення суду, знаючи про відкрите виконавче провадження, є підстави вважати, що він ухиляється від виконання рішення суду та слід вирішити питання щодо заборони виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобовязань за рішенням.
У судове засідання державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції жодного разу у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Боржник та стягувач у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17 січня 2013 року уточнений позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №542-н від 29.12.2005 року у розмірі 168983 гривні 79 копійок. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 1626 гривень 39 копійок та судовий збір за заяву про забезпечення позову в сумі 107 гривень 30 копійок.
З наданої до суду копії супровідного листа державної виконавчої служби від 23.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав вищевказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2015 року 24.11.2015 року (а.с.10).
З наданих до суду документів вбачається, що у боржника відсутні банківські рахунки, про джерела отримання доходів боржником відомості відсутні, пенсію не отримує.
Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 належить на праві власності ? частка квартири АДРЕСА_1. Також з довідки вбачається, що на вказане майно накладено арешт, на підставі постанови, виданої 06.06.2014 року першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
12 березня 2016 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника від 12.03.2016 року про оголошення розшуку майна ОСОБА_1, а саме на транспортний засіб марки «Хонда Сівік», реєстраційний номер НОМЕР_1.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.
Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.
Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.
Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.
Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.
Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження», передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.
Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.
Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.
Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".
Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.
Право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України).
Суду не надано доказів на підтвердження того, що державним виконавцем виконані усі можливі дії з примусового виконання виконавчого листа №1512/7528/2012, виданого 10.02.2014 року Київським районним судом міста Одеси.
Виходячи зі змісту подання, а також відсутності у матеріалах справи будь-яких документів, які могли б підтвердити саме факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а також з урахуванням розяснень Верховного суду України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, оскільки єдині посилання державного виконавця, що ОСОБА_1 знає про відкрите виконавче провадження не може бути підставою для визнання факту того, що він саме ухиляється від виконання рішення суду, суд вважає, що подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобовязань за рішенням, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -
У задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобовязань за рішенням відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.