Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1895/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

25.10.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді : Франко В.А.

Суддів: Мурашка С.І. Чельник О.І.

За участі секретаря :Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу Яценко Ярослав Вікторович про визнання договору дарування удаваним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2016 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, укладеного 25.05.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценком Я.В.- удаваним та визнання укладеною угоду купівлі-продажу 51/100 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено а судом не встановлено наявність підстав, з якими закон пов'язує визнання договору удаваним правочин.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 липня 2016 було виправлено описку в рішенні (а.с.193-195).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задовлення позовних вимог в повному обсязі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначається, зокрема, що за час шлюбу позивача з ОСОБА_3 набуто спільне майно, а саме 51/100 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Проте, з метою уникнення реального розподілу майна ОСОБА_3 навмисно уклав з ОСОБА_4 договір дарування частини житлового будинку, а не договір купівлі-продажу.

Сторони до укладання договору дарування не були знайомі а тому цей договір є удаваним з метою приховати договір купівлі-продажу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили відхилити її, а рішення суду першої інстанції-залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа - натаріус Яценко Я.В. в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно зворотних повідомлень, які містяться в матеріалах справи. Яценко Я.В. в наданій заяві просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК , обговоривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 9 жовтня 2009 року,про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 811. (свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, між ОСОБА_4 (надалі Дарувальник) та ОСОБА_3(надалі Обдаровуваний) 25.05.2012 року було укладено договір дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценком Я.В. та зареєстрований в реєстрі за № 467 (а.с. 5-6). Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 11367161 від 25.05.2012 року (а.с. 7), та Витягом про державну реєстрацію речових прав № 34404966 від 07.06.2012 року (а.с. 8).

Відповідно до пунктів 1.1.,1.2. вищезазначеного договору дарування дарувальник, розуміючи правову природу договору дарування, безоплатно передає у власність обдаровуваному належну йому на праві приватної власності 51/100 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а обдаровуваний, приймає їх у дар (реальний договір дарування). Житловий будинок, частка якого відчужується за даним договором, має таку адресу: АДРЕСА_1.(а.с.5).

За умовами, викладеними в пункті 3.1. вищевказаного договору дарування сторони підтверджують, що: укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настанні наслідків, які в ньому обумовлені; не визнані у встановленому поряду недійсними повністю або частково; не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору; у тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються дарування часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення.

В пункті 3.3. договору дарування зазначено, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, що в цьому обумовлені. Дарувальнику відомо, що він не має право у зв'язку з дарунком вимагати у обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. (а.с.6).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2015 року, яке набрало законної сили 20.07.2015 року, шлюб , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 166).

Відмовляючи в задоволення позову ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним, суд першої інстанції зазначив, з чим погоджується і колегія суддів, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наміру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укласти договір купівлі-продажу спірної частини житлового будинку та доказів, які б свідчили про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов такого договору купівлі-продажу, а також того, що умовою оспорюваного договору була сплата грошових коштів.

Відповідно до ст..235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу частини будинку. Доводи, викладені в апеляційній скарзі також на ґрунтуються на доказах.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, виконав всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_8- відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2016 року-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча суддя : Франко В.А.

Судді : Мурашко С.І.

Чельник О.І.