АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5471/16 Справа № 200/8834/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Дніпро

27 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» ОСОБА_3 у квітні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.1-3/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року дані позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2015 року в сумі 127 916,33 гривень, яка складається з: тіла кредиту 99 166,49 грн.; відсотків 25 840,96 грн..; штрафних санкцій 2 908,88 грн., також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.46-47/.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог банку відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.88-90/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року між банком та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку №3397, за умовами якого відповідачу відкривається рахунок для виконання платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу емітованої пластикової картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку відповідача в межах відкличної відновлюваної кредитної лінії. Кредитний ліміт (овердрафт) за даним договором встановлюється в сумі 100 000 грн., що діє протягом терміну з 14 жовтня 2013 року по 13 жовтня 2014 року /а.с.24-25/.

Процентна ставка за овердрафтом складає 29,5% річних та процентна ставка за просроченим овердрафтом складає 48% річних (п.2.2 договору).

Відповідно п.2.2.1 договору з моменту виникнення заборгованості за кредитом на картрахунку після першого використання кредитних коштів/ першого використання кредитних коштів після повного погашення кредиту, впродовж 35 календарних днів (враховуючи день виникнення заборгованості), банк надає відповідачу пільговий період кредитування. В період дії пільгового періоду, проценти нараховуються за ставкою 0,01% на суму заборгованості. По закінченню пільгового періоду, якщо заборгованість за овердрафтом не погашена повністю, на суму заборгованості нараховуються діюча процентна ставка, згідно п.2.2.

Пунктами 3.1 та 3.2 передбачено, що на суму використаного овердрафту (в тому числі прострочену суму), щоденно, з урахуванням вимог п.2.2.1 договору, на кінець операційного дня нараховуються проценти, в розмірі згідно п.2.2. Сплата нарахованих процентів та комісій за користування овердрафтом здійснюється відповідачем щомісячно не пізніше 25 числа (включно) місяця, за попередній календарний місяць користування овердрафтом, а також в день повернення заборгованості в повній сумі.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, відкривши рахунок та встановивши ліміт овердрафту для здійснення відповідачем платіжних операцій.

Відповідач використав надані йому кредитні кошти, проте, у порушення умов договору, він не виконує свої зобовязання належним чином та не повертає використані ним кредитні кошти з відсотками позивача.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за спірним кредитним договором станом на 23 квітня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 127 916, 33 грн., яка складається з заборгованості: по кредиту у розмірі 99 166, 49 грн.; по відсоткам у розмірі 25 840, 96 грн. та штрафних санкцій на суму 2 908,88 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №6 від 16 січня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Актабанк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 строком на 1 рік з 16 січня 2015 року по 15 січня 2016 року включно /а.с.33-34/.

Встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

В своїх апеляційних скаргах відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не було враховано що на час звернення до суду з даними позовними вимогами у ПАТ «Актабанк» було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку відповідно до постанови правління Національного банку України №19 від 15 січня 2015 року, тому не підлягають нарахуванню будь-які відсотків та штрафи після винесення даною постанови. Проте з наведеними твердженнями колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно ст..2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Нормами ст.. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст..3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Положенями ст..1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, враховуючи що на час звернення з даними позовними вимогами до суду у банку було розпочато процедуру ліквідації правовідносин регулюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно ст..46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Тобто, прямої норми заборони нарахування відсотків після відкликання у банку ліцензії закону не встановлено, а передбачено лише право припинити їх нарахування у визначених статтею випадках.

Отже, підсумовуючи все вищевикладене та на підставі норм чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку про те, що відкликання ліцензії жодним чином не перешкоджає нараховувати заборгованість на момент здійснення такого розрахунку, оскільки відносини між банком та клієнтом регулюються виключно на договірних відносинах та нормах встановлених чинним законодавством.

Посилання апелянта на те, що при розрахунку заборгованості не було враховано сплачені кошти відповідачем та наданий розрахунок є сумнівним, оскільки вона не мала змоги перевірити дійсність суми заборгованості у звязку з тим, що не приймала участі при розгляді даної справи у суді першої інстанції також не можна прийняти до уваги. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем разом з апеляційною скаргою було надано копії квитанцій про сплату кредитної заборгованості у період з січня по вересень 2014 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовними вимогами у квітня 2015 року та розрахунком заборгованості станом на дату звернення до суду, тобто всі платежі здійсненні до цієї дати були враховані банком при розрахунку виниклою заборгованості. Щодо перевірки належності розрахунку заборгованості з боку відповідача не було надано суду будь-якого іншого розрахунку на не заявлено клопотання про призначення експертизи в порядку ст..143 ЦПК України для повного і всебічного зясування обставини, що мають значення у справі.

Також інші посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку з яким також погоджується колегія суддів, що виникла заборгованість за кредитним договором, укладеним між сторонами, підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення процесуального та матеріального права є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4