АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4934/16 Справа № 205/1302/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 17 лютого 2016 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1995 року, який розірвано 05 квітня 1999 року.

Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні.

На підставі постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.1998 року із ОСОБА_2 на користь позивачки стягувались аліменти на утримання дочки, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення нею повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року дочка досягла повноліття. Вона навчалась у Дніпропетровському коледжі транспортної інфраструктури.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 року із відповідача стягувались аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення дочкою навчання у коледжі, а саме: до 30.06.2015 року.

З 01 вересня 2015 року ОСОБА_4 є студенткою Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім.. Академіка Лазаряна на денній формі навчання на бюджетній основі, у зв'язку із чим, потребує матеріально допомоги.

Відповідач допомоги на утримання повнолітньої дочки не надає, у зв'язку із чим, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

05 жовтня 2015 року позивачка зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів, який заочним рішенням суду від 30 жовтня 2015 року задоволено. Але, ухвалою суду від 15 грудня 2015 року вищевказане заочне рішення суду на підставі заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, було скасовано.

Ухвалою суду від 18 січня 2016 року вищевказаний позов позивачки залишено без розгляду.

Враховуючи вищевикладене позивачка, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.36-38), просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 07 жовтня 2015 року і до досягнення дочкою 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення аліментів, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, РНОКПП:НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи із 17 лютого 2016 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Судом також було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2016 року усунуто описку в вищевказаному рішенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1995 року по 05 квітня 1999 року (а.с.12).

Від спільного подружнього життя сторони мають повнолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14), яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.13).

Встановлено, що ОСОБА_4 є студенткою другого курсу Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім.Академіка Лазаряна, навчається на бюджетній основі за денною формою навчання (а.с.11).

На підставі рішень Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року із ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.27-28,29-30).

Згідно довідки про доходи №1860 від 07.04.2016 року (а.с.51), сукупний дохід ОСОБА_2 за період з вересня 2015 року по березень 2016 року становить 42 131,71 грн., з яких утримано 21 065,88 грн. на сплату аліментів (а.с.51).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 181-183,191,199,200 СК України, та прийшов до висновку, що оскільки відповідач будучи батьком повнолітньої дочки зобов'язаний її матеріально утримувати, то вимоги позивача про необхідність стягувати із відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, є правомірними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростованим, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення

Посилання скарги на ті обставини, що довідка з місця навчання не містить інформації про дату закінчення навчання, а тому неможливо встановити, яка подія настане раніше - 23 річчя дитини, чи закінчення навчання, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, так як вказані посилання виникають в апелянта внаслідок особистого тлумачення резолютивної частини оскаржуваного рішення, оскільки аліменти стягнуто судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з ВНЗ чи інших підстав) та буде контролюватися в рамках процедури виконавчого провадження, а період стягнення аліментів до 23 річчя дитини, встановлений судом - є преклюзивним, та має на меті захист прав Відповідача, у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку. Вищевказаним також спростовуються доводи, щодо незарахування канікул в період навчання.

Доводи апеляційної скарги на неможливість відрахувань з заробітної плати в обсязі більшому ніж 50% частки доходів з посиланням на ст.70 ЗУ «Про Державну виконавчу службу», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать саме ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Окрім того, ЗУ «Про Державну виконавчу службу», на який посилається Апелянт, взагалі не містить ст.70, та має лише 19 статей і має дещо інший предмет правого регулювання, а тому не може бути застосований у вказаній справі.

Доводи скарги про ті обставини, що ОСОБА_4 має можливість навчатися на заочній формі навчання та завдяки цьому працювати і отримувати дохід - не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки вибір форми навчання, так само, як і інших умов навчання чи навчального закладу є особистим правом ОСОБА_4 гарантованим ст.53 Конституції України.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в цілому повторюють доводи, що були викладені Відповідачем в суді першої інстанції у вигляді заперечень на позовну заяву та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: