АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5300/16-ц 22-ц/774/2294/К/16
Справа № 212/5300/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2294/К/16 суддя Водопянов С.М.
Категорія - 6 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Криворізької місцевої прокуратури № 2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 21 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської Ради міста ОСОБА_4, про визнання права власності на капітальну споруду.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 - ОСОБА_5,

представник третьої особи Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради - ОСОБА_6,

представник Криворізької міської ради ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської Ради міста ОСОБА_4, про визнання права власності на капітальну споруду.

В обґрунтування позову зазначив, що ним за власні кошти побудовано капітальну споруду - торгівельний павільйон «А-1», розташований в місті ОСОБА_4, 5-й мкр. Зарічний по вул. Десантній (зупинка «Школа міліції»), на земельній ділянці, яка на підставі договору оренди земельної ділянки від 14 грудня 2008 року, укладеного між ним та Криворізькою міською радою, зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що 06.05.2009 року у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 77, надана йому, для розміщення торгівельного павільйону у складі зупиночного комплексу. Додатковою угодою № 01909 від від 02.07.2012 року термін дії вказаного договору було подовжено строком на три роки до 06.05.2015 року.

Посилаючись на відповідність зазначеного обєкту будівельним, санітарним та пожежним нормам, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на вищевказаний обєкт нерухомості.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 21 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2задоволено.

Визнано за ОСОБА_2право власності на капітальну будівлю торгівельного павільйону літ. А-1, загальною площею 28.2 кв.метра з тіньовим навісом літ. - Б, площею основи 55.6 кв. метра, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Десантна (зупинка «Школа міліції).

В апеляційній скарзі Криворізька місцева прокуратура № 2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, вважає, що судом не взято уваги те, що договором оренди земельної ділянки від 14 грудня 2008 року, укладеного між позивачем та Криворізькою міською радою, позивачу надана земельна ділянка для розміщення торгівельного павільйону у складі зупиночного комплексу, а не будівництва нового павільйону. Крім того, посилається на те, що судом не досліджено питання введення в експлуатацію та державної реєстрації права власності на спірне майно, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підтвердження звернення позивача до відповідних органів, зокрема Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо введення в експлуатацію спірного обєкта та отримання ним відповідних документів. Також, посилається на неврахування судом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року у справі № 6-135цс14.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8, третьої особи Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради - ОСОБА_6, Криворізької міської ради ОСОБА_7, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_2право власності на самочинно збудоване нерухоме майно капітальну будівлю торгівельного павільйону літ. А-1, загальною площею 28.2 кв.метра з тіньовим навісом літ. - Б, площею основи 55.6 кв. метра, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Десантна (зупинка «Школа міліції), суд першої інстанції виходив із того, що зазначене вище нежитлове приміщення збудоване позивачем без належного дозволу. Проте за своїм функціональним призначенням воно відповідає архітектурним, пожежним та санітарним нормам і не порушує прав відповідача та третіх осіб.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Криворізької міської ради № 2663 від 23.07.2008 року позивачу було надано в оренду строком на три роки земельну ділянку площею 0,0079 га для розміщення торгівельного павільйону у складі зупиночного комплексу на вул. Десантній (зупинка громадського транспорту «Школа міліції») в Жовтневому районі та зобовязано укласти з міською радою договір оренди зазначеної земельної ділянки (а.с. 29-30).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 14 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Криворізькою міською радою, зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що 06.05.2009 року у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 77, надана земельна ділянка для розміщення торгівельного павільйону у складі зупиночного комплексу (а.с. 21-28).

Додатковою угодою № 01909 від 02.07.2012 року, укладеною між ОСОБА_2 та Криворізькою міською радою, продовжено термін дії зазначеного договору оренди земельної ділянки строком на три роки до 06.05.2015 року (а.с. 32-34).

Згідно з Актом вибору майданчика для будівництва № 217 від 24.02.2000 року розміщення спірного обєкта погоджено з усіма комунальними підприємствами та службами міста, зокрема: ДПП «Кривбаспромводопостачання»; ПАТ «Дніпрообленерго»; управління газового господарства; управління водо каналізаційного господарства; ДП «Криворізька теплоцентраль»; УЖКГ. Вказаний торгівельно-зупиночний комплекс не межує з жодною будівлею або спорудою (а.с.9).

Відповідно до висновку санітарно - гігієнічної експертизи щодо відведення земельної ділянки під будівництво № 61 від 08.06.2000 року, земельна ділянка надана ОСОБА_2 придатна для будівництва торгівельно-зупиночного комплексу з торгівельним кіоском по реалізації фасованих харчових продуктів (а.с. 8).

Згідно з технічним висновкам ТОВ «СМАРТ ИНЖИНИРИНГ», несуча спроможність будівельних конструкцій торгівельного павільйону, розташованого в місті ОСОБА_4,за адресою: мкр. 5-й Зарічний по вул. Десантна (зупинка «Школа міліції») забезпечена, стан несучих конструкцій, задовільний. Об'ємно-планувальне та конструктивне рішення торгівельного павільйону «А-1» дозволяє його експлуатацію за цільовим призначенням (а.с. 40-58).

Відповідно до попереднього договору оренди нерухомого майна від 29 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з метою забезпечення укладання основного Договору, ОСОБА_3 сплатила позивачу суму попередньої оплати в розмірі 15000 гривень, а ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання в період з 29 вересня 2014 року по 20 грудня 2014 року підготувати всі необхідні документи, що підтверджують його право та можливість передати в оренду об'єкт нерухомості, а саме: будівлю торгівельного павільйону літ. А-1 загальною площею 28.2 кв.м. з тіньовим навісом, розташовану за адресою: місто Кривий Ріг, мкр. 5-й Зарічний, вул. Десантна (зупинка «Школа міліції») (а.с.35).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 самочинно, без відповідної дозвільної документації, встановлено нестаціонарний торгівельний кіоск, а згодом, за власні кошти та власними зусиллями побудувано капітальну споруду - будівлю торгівельного павільйону літ. А-1 загальною площею 28.2 кв.м. з тіньовим навісом, розташовану за адресою: місто ОСОБА_4 Ріг, 5-й мкр.Зарічний, вул. Десантна (зупинка «Школа міліції»).

Доказів того, що ОСОБА_2 звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області із заявою про прийняття в експлуатацію збудованих нежитлових приміщень матеріали справи не містять.

Оскільки, ОСОБА_2 не реалізував своє право на введення в експлуатацію збудованих нежитлових приміщень шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 ЦК України).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).

До речей, як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (стаття 182 частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. п. 4, 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» № 2780-XII від 16 листопада 1992 року спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як обєкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Вирішуючи питання про законність набуття права власності на обєкти нерухомого майна, за положенням статті 376 ЦК України треба враховувати те, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні статті 376 ЦК України та статті 38 Закону України «Про містобудівну діяльність».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року у справі № 6-135цс14, яка в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підтвердження звернення позивача до відповідних органів, зокрема Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо ведення в експлуатацію спірного обєкта та отримання ним відповідних документів.

Відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №439/2011 від 8 квітня 2011 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності обєкта до експлуатації видають відповідний сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує відповідність обєкту вимогам проектній документації будівельним нормам, стандартам і правилам, мала право видати тільки інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

З огляду на те, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо у прийнятті такого обєкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, а ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області із заявою про введення збудованих нежитлових приміщень в експлуатацію не звертався, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати на підставі п.п. 3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України та ухвалити нове рішення про відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На підставі ст.88 ЦПК України з позивача на користь Криворізької місцевої прокуратури № 2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 825,00 грн., сплачений останнім за подання апеляційної скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 21 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської Ради міста ОСОБА_4, про визнання права власності на капітальну споруду- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Криворізької місцевої прокуратури № 2 судовий збір у сумі 825 (вісімсот двадцять пять) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: