АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна,

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 квітня 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідно до укладеного Договору № б/н від 19.01.2012 року, відповідач отримала кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, кредитку «Універсальна» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 має непогашену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 178, 19 грн., просив стягнути заборгованість у розмірі 11 006 грн. 62 коп.

Заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посилаючись на те, що висновки суду є необґрунтованими, просив скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2016 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.01.2012 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», відповідно до яких отримала у кредит 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строкам дії картки.

Позивачем долучено до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна».

Застосувавши положення ст. 626, 628, 638-639 ЦК України суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З аналізу ч. 1 ст. 179 ЦПК України вбачається, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК України).

Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, то за приписами ст. 179 ЦПК України спочатку підлягає доведенню факт виконання Банком умов договору, а саме факт видачі позичальникові кредитних коштів, а потім з'ясування обставин порушення позичальником умов договору щодо повернення отриманих коштів.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивачем не додано до позовної заяви належних та допустимих доказів, а саме доказів на підтвердження вручення картки позивачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим договором та первинних бухгалтерських документів на підтвердження виконання Банком умов договору щодо видачі кредитних коштів і порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів.

Неподання таких доказів до позовної заяви не позбавляє позивача права надати докази на підтвердження позовних вимог під час попереднього судового засідання або до початку судового розгляду по суті.

Суд належним чином повідомляв позивача про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги цивільного процесуального права, не відклав розгляд та не витребував належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Дійсно, відповідно до ст. 10 ЦПК України суд сприяє повному та всебічному обставинам справи. Разом з тим, суд не може позбавити позивача права на розгляд справи за його відсутності, як це передбачено ч. 3 ст. 169 ЦПК України.

Позивач своїми правами розпорядився на власний розсуд, в судове засідання не з'явився, клопотання про долучення до справи доказів не заявляв. Натомість просив розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи (а.с. 46).

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Звертаючись до суду з позовною заявою на підтвердження заборгованості за тілом кредиту у розмірі 178 грн. 19 коп. позивачем надано розрахунок заборгованості за період 19.01.2012 по 29.02.2016.

Разом з цим, первинних документів, які підтверджують видачу кредиту ОСОБА_2 на суму 300 грн. позивачем не надано.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що відповідач при укладенні кредитного договору є споживачем.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 (справа № 1-12/2013) дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Враховуючи, що звертаючись до суду з позовом Банк зазначив, що сума заборгованості за тілом кредитом становить 178,19 грн., а матеріалами справи підтверджується, щоОСОБА_2 на погашення суми заборгованості внесено кошти на суму 770 грн., колегія суддів доходить висновку, про недоведеність позовних вимог.

Оскільки належними доказами існування у ОСОБА_2 перед Банком заборгованості у розмірі 178 грн. 19 коп. не доведено, то вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Сокуренко НаталіяВікторівна, - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/7552/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11386/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.