06.09.2016 № 664/1299/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

в складі: судді Бойко В.П.,

при секретарі Сорока М.С.,

за участі позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Олешки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Лізингова компанія Еталон про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що 01.06.2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №004313. Предметом фінансового лізингу є трактор Беларус 892 вартістю 480000,00 гривень. В якості часткової оплати він перерахував відповідачеві 48000,00 гривень, після чого відповідач мав передати йому в користування вказаний транспортний засіб. Але згодом з'ясувалось, що ця сума є комісією за організацію даногодоговору. Жодного транспортного засобу йому не передавали. Вважає даний договір несправедливим та таким, що істотно порушує його права як споживача. Договором обмежено права лізингоодержувача в разі неналежного виконання обов'язків лізингодавця. Окрім того, враховуючи свободу вибору продавця предмета лізингу в договорі має бути вказано відомості про продавця товару, чого зроблено не було. Окрім того, в договорі лізингу не було визначені чіткі характеристики товару, що мав бути наданий. Відповідач уклав договір не маючи ліцензії на здійснення фінансових послуг. Також даний договір не було нотаріально посвідчено. Виходячи з цього, просить визнати вказаний договір недійсним та стягненути з відповідача 48000 гривень сплаченого лізингового платежу разом із судовими витратами.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідача, відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №004313. Предметом фінансового лізингу є трактор Беларус 892 вартістю 480000,00 гривень. В якості часткової оплати позивач перерахував відповідачеві 48000,00 гривень, після чого відповідач мав передати йому в користування вказаний транспортний засіб. Жодного транспортного засобу позивачу не передавали. Позивач вважає даний договір таким, що істотно порушує його права як споживача та таким, що укладений відповідачем, який не має на це відповідного дозволу, що тягне за собою недійсність правочину.

Розділом 4 Договору передбачено права та обов'язки сторін, розділ 12 Договору передбачає відповідальність сторін та порядок повернення предмету лізингу.

Судом встановлено, що положення договору фінансового лізингу №004313 від 01.06.2016 року в їх сукупності щодо відповідальності сторін суперечать ч.1 ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця та лізингодавця. В договорі вбачається обмеження принципів свободи договору, справедливості та розумності та добросовісності та він містить несправедливі умови договору згідно вимог ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, в договорі відсутні посилання на продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Загалом спірний договір обмежує відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі його належної якості. Зокрема, розділ 5 Договору регулює можливість документальної фіксації невідповідності предмета лізингу чи наявності дефектів, але тільки у випадку, коли їх наявність не заважає нормальній експлуатації, тобто договір надає можливість надати предмет лізингу із недоліками. Вищевказаним значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 01.06.2016 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Тому посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обгрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірний договір слід визнати недійсним, застосувавши наслідки недійсності правочину - повернувши позивачеві сплачені ним кошти на виконання договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 169, 213-215, 224-228, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 220, 227, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд

в и р i ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №004313 від 01.06.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Лізингова компанія Еталон.

Стягнути з ТОВ Лізингова компанія Еталон на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 48000,00 гривень.

Стягнути з ТОВ Лізингова компанія Еталон на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 551,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

На рішення суду протягом десяти днів з дня винесення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд.

Суддя В.П.Бойко

Повний тест рішення виготовлено 08.09.2016 року