Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/8397/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2016 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Позарецької С.М.
при секретарі Семиволос І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в л е н о :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.02.2015р. ОСОБА_2 отримав від позивача в борг грошові кошти в розмірі 3000 доларів США та 3640 євро і, таким чином, було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики та зобов»язання повернення коштів, відповідач ОСОБА_2 склав власноручно розписку. Крім того, останній надав позивачеві телефони та адресу проживання дружини ОСОБА_3 та просив вести переговори щодо повернення отриманих у позику коштів через неї та пояснив, що вона особисто надавала згоду на укладення договору позики та їй відомі всі обставини щодо здійснення позики відповідачем ОСОБА_2
Як вбачається з тексту розписки, складеної відповідачем ОСОБА_2, він зобов»ячався повернути 3000 доларів США до 04.05.2015р. та 3640 євро до 22.05.2015р. Між тим, кошти позивачеві повернуті не були.
Таким чином, позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідачів солідарно борг в сумі 151442грн. 00коп., а також судовий збір в розмірі 1514грн. 42коп.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що на час розгляду справи кошти відповідачем не повернуті. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 також повинно повернути кошти позивачеві, оскільки вона знала про отриману позику і схвалила її. Борг повинен бути повернутий в солідарному порядку.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили, не скористалися правом надання заперечень проти позову.
Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:
встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти і зобов»язався 3000 доларів США повернути в строк до 04.05.2015р. та 3640 євро повернути до 22.05.2015р., про що було складено відповідну розписку, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. Крім того, зазначено, що дану розписку складено 22.04.2015р. і ОСОБА_1 отримав її від ОСОБА_2 цього ж дня.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 23.06.2015р. звернувся до органів внутрішніх справ з заявою про неповернення йому ОСОБА_2 вказаних грошових коштів, тобто вчинення кримінального правопорушення і 24.06.2015р. Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області були внесені відомості до ЄРДР про вчинення відносно позивача злочину, передбаченого ст. 192 ч.1 КК України.
За даними відповіді слідчого СВ Придніпровського РВ від 23.09.2015р. вбачається, що за вказаним кримінальним провадженням триває досудове розслідування.
Згідно із даними протоколу допиту ОСОБА_2 в якості свідка від 03.08.2015р. за даним кримінальним провадженням, він не заперечує факту отримання грошових коштів від ОСОБА_1 і має наміри їх повернути.
З протоколу допиту ОСОБА_3 в якості свідка від 03.08.2015р. вбачається, що їй було відомо про боргові зобов»язання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобовязань та закріплює основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Однією з умов належного виконання зобовязання є його виконання належними субєктами.
Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.
У статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний особисто виконати зобовязання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Відповідно до ст. 528 ЦК, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно із частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
За позовними вимогами, позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 151442грн. 00коп., що відповідає зазначеним нормам закону.
Крім того, дані висновки суду узгоджуються з Правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені в постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14, постанові від 11.11.2015р. у справі №6-1967цс15.
Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, тобто стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 151442грн. 00коп., а в іншій частині позову необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно з відповідача ОСОБА_2 стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1514грн. 42коп., які були сплачені при подачі позову за квитанцією від 09.07.2015р.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 15, 16, 527, 529, 237, 238, 242, 244, 1047, 1049, 1046, 526, 510, 193, 654, 533, 192 ЦК України, правовими позиціями ВСУ у постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14 та у постанові від 11.11.2015р. у справі №6-1967цс15, ст. 65 СК України, ст.ст. 3, 4, 15, 11, 10, 57-61, 88, 174, 209-223 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 151442грн. 00коп., а також судовий збір в розмірі 1514грн. 42коп., а всього 152956 (сто п»ятдесят дві тисячі дев»ятсот п»ятдесят шість) грн. 42коп.
В іншій частині позову відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий: ОСОБА_5