АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року

Відповідно до вимог ст.ст. 218, 317 ЦПК України, колегія суддів проголошує вступну і резолютивну частини ухвали.

З повним текстом ухвали особи, які беруть участь у справі зможуть ознайомитися 12.12.2016 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/16707/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13839/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Н.О. Кириченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до невірного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Помилковим, на думку заявника, є висновок суду першої інстанції про те, що даний спір вже розглядався судом, за результатами розгляду якого ухвалено рішення суду, що набрало законної сили. В обґрунтування зазначив, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2015 року у справі №753/1268/15-ц зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 до місця законного проживання з батьком. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.09.2015 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання.

ОСОБА_1 вказав на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01.03.2016 року у справі № 753/891/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.05.2016 року, вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до спірної квартири. У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на вселенні дочки, але 07.06.2016 року ОСОБА_2 знову викрала дитину із квартири і утримує її в невідомому йому місці. Зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 09.09.2015 року фактично змінено обставинами щодо місця проживання ОСОБА_4, яка станом на 13.09.2016 року повинна проживати за адресою: АДРЕСА_1, але викрадена відповідачкою з місця проживання.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу просив задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена у відповідності до вимог закону, причини неявки свого представника суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, положеннями ч.1 ст.1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства» при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, за змістом п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник між тими самими сторонами з тих самих підстав, про той самий предмет.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна. Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази спростовують висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути малолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. до місця її постійного проживання з батьком ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання відмовлено. В даній справі позивач посилався на те, що ОСОБА_2 без його згоди у листопаді 2014 року змінила місце проживання їх спільної дитини - ОСОБА_4 та з цього часу йому нічого не відомо про дитину, а тому він просив суд повернути ОСОБА_4 до місця її постійного проживання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_2, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про вселення до жилого приміщення, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні житлом. Вселено ОСОБА_2 та неповнолітню дитину ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6., ОСОБА_7 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення відмовлено.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання. Як на підставу задоволення позову посилався на те, що ОСОБА_4 була вселена до спірної квартири 07 червня 2016 року відповідно до рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року за участю державних виконавців та ОСОБА_2 Після вчинення виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_4 до спірної квартири ОСОБА_2 знов без його дозволу забрала дитину та вибула за місцем свого проживання за невідомою адресою. Уніч з 09.06.2016 року на 10.06.2016 року ОСОБА_2 прийшла до спірної квартири із донькою, однак проживати її там не залишила, забрала дитину та знову вибула за місцем свого проживання за невідомою адресою.

Таким чином, у позові, поданому ОСОБА_1 до суду у квітні 2015 року (за яким ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили), позивач звертався до суду із вимогою до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання, зазначаючи при цьому, що з 07.11.2014 року ОСОБА_2 самовільно змінила місце проживання їх дочки ОСОБА_4 та вибула за місцем свого проживання за невідомою адресою, а у позові від 13.09.2016 року ОСОБА_1 посилається на те, що уніч з 09.06.2016 року на 10.06.2016 року ОСОБА_2 самовільно змінила місце проживання їх дочки ОСОБА_4 та вибула за місцем свого проживання за невідомою адресою

Отже, з наведеного вбачається, що у даній справі ті ж сторони, той самий предмет позову, але підстави позову стосуються іншого періоду із зазначенням обставин по виконанню рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2016 року про вселення неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1, що виключає можливість застосування п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України в даному випадку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду ухвалене у спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки підстави на які посилається ОСОБА_1 у даному позові стосуються подій іншого періоду.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд порушив порядок встановлений законом для вирішення цього питання, що у відповідності з п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та передачі питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, а не для продовження розгляду справи, як просить ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі. За таких обставин, суд частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п.3 ч.1 ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: