Справа № 369/7944/16-ц
Провадження № 2/369/3547/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали разом в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2007 року до серпня 2013 року. В даному шлюбі дітей не мають.

За час шлюбу сторонами було набуто спільне майно, а саме земельна ділянка площею 0,0800 га, кадастровий номер - :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка.

Оскільки договір купівлі продажу оформлявся на позивача, то і державний акт теж було видано на її ім'я.

Тому просила визнати обєктом спільної сумісної власності земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер - :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка.

Виділити 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка Новаковій ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та уточнила просила визнати обєктом спільної сумісної власності земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер - :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засідання позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали разом в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2007 року до серпня 2013 року, що відповідно підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК за №047495, атів запис №311.

В даному шлюбі дітей не мають.

За час шлюбу сторонами було набуто спільне майно, а саме земельна ділянка площею 0,0800 га, кадастровий номер - :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.03.2009 року, державним актом на земельну ділянку виданого 11.12.2009 року.

Оскільки договір купівлі продажу оформлявся на позивача, то і державний акт теж було видано на її ім'я.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «ОСОБА_4 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально правову презумпцію).

Згідно ст.355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60 ч. ч. 1, 2, 68, 69, 70, 71, 72 СК України, ст. ст. 321, 368 ч. 3, 372 ч. 2 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати обєктом спільної сумісної власності земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер - :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :03:002:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка.

Рішення може бути оскаржене учасниками цивільного процесу в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Я. Волчко