Апеляційний суд міста Києва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Онищенка Олександра Анатолійовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа: ОСОБА_5, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про визнання недійсним договору застави.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

12.08.2015 позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ "АВТО ПРОСТО", третя особа - ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., про визнання недійсним договору застави від 13.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, укладеного ОСОБА_5 з ТОВ "АВТО ПРОСТО". Виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна предмет застави автомобіль марки Chevrolet Tracker, кузов № НОМЕР_1, 2014 року випуску, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований 13.02.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.11.2011 його дружина ОСОБА_5 уклала з ТОВ «АВТО ПРОСТО» угоду № 376692 про надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. 13.02.2015 відповідно до умов угоди № 376692, його ж дружині, ОСОБА_5, було передано у власність автомобіль марки Chevrolet Tracker, кузов № НОМЕР_1, 2014 року випуску, колір - білий. 13.02.2015 ОСОБА_8 - представником за довіреністю, від імені його дружин ОСОБА_5, було укладено договір застави на зазначений вище автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований 13.02.2015 Центром ДАІ 8050, який належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3, виданого 13.02.2015. Вважає, що при укладенні договору застави було грубо порушено його права, як співвласника майна, оскільки він згоди на передачу належного йому та його дружині на праві спільної сумісної власності автомобіля в заставу не надавав, і нікого на такі дії не уповноважував.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженок відповідальністю "АВТО ПРОСТО", треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун ЮрійВікторович, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору застави, задоволено частково.

Визнано недійсним договір застави від 13 лютого 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1668.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в частині визнання недійсним договору застави Онищенко О. А. - представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено норми процесуального права, а також неправильно застосовано ряд норм матеріального права, неповно встановлено обставини, які мають значення для правильного вирішення спору,а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначав, що договір застави було підписано ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_5 При цьому в довіреності ОСОБА_5 зазначала, що автомобіль, який вона доручає передати у заставу належить їй на праві приватної власності. Із заяви ОСОБА_8 вбачається, що спірний автомобіль належить ОСОБА_5 і не є спільною сумісною власністю. А тому, просив рішення суду в частині визнання недійсним договору застави скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку третіх осіб ОСОБА_5, Приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун ЮрійВікторович в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи були повідомлені, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, третя особа ОСОБА_5 надала позивачу ОСОБА_4 довіреність на представлення її інтересів у суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виключення з державного реєстру обтяжень рухомого майна предмет застави автомобіль сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Положенням п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи недійсним договір застави від 13 лютого 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1668 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" обгунтованим визнається рішення , в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи , висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване в частині задоволених позовних вимог судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_5 зареєстровано шлюб 29.03.2008 про що в Книзі реєстрації шлюбів 2008 року березня місяця 29 числа зроблено відповідний актовий запис №70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління у м. Ірпінь (а.с. 4).

16.11.2011 року між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та ОСОБА_5 було укладено угоду № 376692 про надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямовану на придбання автомобіля, за умовами якої: ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язався передати Учаснику системи Авто Так, ОСОБА_5, у власність автомобіль, тобто, рухоме майно, а Учасник системи Авто Так, ОСОБА_5 зобов'язується отримати автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених угодою; сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи Авто Так при укладанні угоди; сплатити плату за послуги, пов'язані з видачею Автомобіля за Системою Авто Так при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля, після отримання автомобіля підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов'язань за угодою; за вимогою ТОВ "АВТО ПРОСТО" надавати копії квитанцій про оплату внесків за угодою (а.с. 6-10).

Положенням статті 10 укладеної Угоди №376692 визначено, що підписання цієї Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Якщо учасник системи одружений (а), цим він (вона) заявляє, що має згоду іншого подружжя на укладення цієї угоди.

Стаття 8 додатку №2 до угоди №376692 передбачає передачу автомобіля.

Пункт 8.2.1.4 зазначеної статті встановлює гарантії, які повинні забезпечити належне функціонування системи та придбання Автомобіля всіма Учасниками у відповідній групі. Учасник, який одержав Право на отримання Автомобіля, зобов'язаний надати визначені Авто Просто засоби забезпечення своїх зобов'язань щодо повної оплати платежів, передбачених Угодою (далі - Гарантії).Ці Гарантії повинні забезпечити зобов'язання по сплаті Учасником системи усіх заборгованих несплачених за Угодою внесків. На розсуд Авто Просто, такими Гарантіями мають бути:

- договір застави Автомобіля,

- договір поруки, укладений Авто Просто з поручителем (-ями), платоспроможність яких підтверджена,

- банківська гарантія,

- інші гарантії, передбачені чинним законодавством.

В разі, якщо надані Учасником Гарантії не відповідатимуть вимогам Авто Просто та/або будуть недостатніми для забезпечення платіжних зобов'язань за Угодою, АвтоПросто має право відмовити у передачі Автомобіля та анулювати Право на отримання Автомобіля. В такому випадку, Плата за послуги, пов'язані з видачею Автомобіля за Системою, учаснику не відшкодовується.

П.8.3 визначає, що Учасник зобов'язаний укласти договір застави Автомобіля не пізніше ніж протягом 1 (одного) робочого дня з дня отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з метою забезпечення своїх платіжних зобов'язань за Угодою.

Згідно п.8.4, Учасник та його гаранти або поручителі повинні на вимогу АВТО ПРОСТО надати документи, які підтверджують їх місце проживання та доходи. В разі ненадання таких документів або надання Учасником та/або поручителями документів, які не свідчать про платоспроможність, АВТОПРОСТО має право відмовити у передачі Автомобіля та анулювати Право на отримання Автомобіля. В такому випадку, Плата за послуги, пов'язані з видачею Автомобіля за Системою, Учаснику не відшкодовується.

До п.8.5 Реєстрація Автомобіля та оформлення Гарантій може здійснюватися, за розсудом АВТО ПРОСТО, представником АВТО ПРОСТО від імені Учасника на підставі оформленої належним чином довіреності.

13.02.2015 відповідно до умов угоди № 376692 ОСОБА_5, було передано у власність автомобіль марки Chevrolet Tracker, кузов № НОМЕР_1, 2014 року випуску, колір - білий.

Цього ж 13.02.2015, ОСОБА_8 - представником за довіреністю, від імені ОСОБА_5, було укладено договір застави на зазначений вище автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований 13.02.2015 Центром ДАІ 8050, який належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3, виданого 13.02.2015. Довіреність на час укладення договору застави була дійсною.

Заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань заставодавця за угодою № 376692 про надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля від 16.11.2011.

Згідно додатку №3 до угоди №376692 від 29.01.2015, укладеного між Авто Просто та ОСОБА_5 загальна сума грошових зобов'язань Учасника станом на 16.11.2011 становить 523 522,92 грн., на день підписання цього Додатку (29.01.2015) учасник сплатив 198 524,62 грн., а залишок становить 324 998,30 грн. Починаючи з 2015 року третя особа платежі не вносить. З цього приводу між АвтоПросто та Зацепіно. І.Л. існує спір, який розглядається Ірпінським райсудом, що підтверджено сторонами та не спростовано.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно зі ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 зазначав, що укладенням договору застави спірного автомобіля були порушені його права, як співвласника, оскільки своєї згоди на вчинення таких дій він не надавав.

Разом з тим, право власності виникає з моменту його реєстрації. Однак, доказів того, що він є власником частини спірного автомобіля позивач суду не надав і про наявність таких не вказав.

Сам факт перебування у зареєстрованому шлюбі та виписані законодавцем норми Сімейного Кодексу, на які посилається у своїй позовній заяві ОСОБА_4, не можуть свідчити та встановлювати юридичне право володіння власністю одного із подружжя, якщо це не визначено та не закріплено законодавчо.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи укладений ОСОБА_5 договір застави не є правочином щодо розпорядження спільним з позивачем майном, цей договір не створює для позивача ніяких обов'язків, цей договір за своїм змістом не містить елементів відчуження майна.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що договір був укладений між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_5 16 листопада 2011 року, а в подальшому і додатки до нього, з умовами яких вона була ознайомлена та їх підписала. Тобто, ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі взяла на себе зобов'язання щодо оплати відповідних внесків, розмір яких був визначений графіком, отримала автомобіль, за який повна оплата не проведена і додатковою угодою від 29 січня 2015 року сторони погодили суму заборгованості у 324 998,30 грн. та її підписали. Починаючи з 16.11.2011 і по 29.01.2015 ОСОБА_5 сплатила за договором 198 524,62 грн. Чітко договором було прописано, на що погодилась ОСОБА_5, що у разі отримання автомобіля, за який не повністю проведено оплату, він передається у заставу. Згідно рахунку платежів оплата ОСОБА_5 була припинена 09.02.2015. Між ОСОБА_5 та Авто Просто виник спір щодо заборгованості, який перебуває на розгляді Ірпінського райсуду. Позов до суду ОСОБА_4 пред'явив 12.08.2015.

З урахуванням викладеного та у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору застави не можна визнати законним та обгрутованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Онищенка Олександра Анатолійовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа: ОСОБА_5, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про визнання недійсним договору застави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: