Справа №705/5984/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Годік Л.С.

секретар Музичук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Громівської сільської ради Уманського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Громівської сільської ради Уманського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В позовній заяві він вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку розміром 2,1749 га, яка розташована на території Громівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 14 грудня 2001 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належне їй право на земельну частку в КСПП «Громи», згідно сертифікату № НОМЕР_1, що знаходиться в с. Громи Уманського району Черкаської області заповідала ОСОБА_2.

В подальшому ОСОБА_3 реалізувала своє право на земельну частку (пай), посвідчене зазначеним сертифікатом та отримала у власність земельну ділянку розміром 2,1749 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2 виданого 20 лютого 2004 року. Акт зареєстровано в Книзі Записів державних актів на право приватної власності на землю за № 378.

Той факт, що земельна ділянка отримана спадкодавцем саме за сертифікатом зазначеним у заповіті, підтверджується розпорядженням Уманської районної державної адміністрації від 29 грудня 2003 року № 372.

Після смерті бабусі, він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,1749 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала його бабусі згідно Державного акту на право власності на землю. Проте 05 серпня 2016 року листом нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку не можливо у зв'язку з тим, що згідно заповіту, складеного 14 грудня 2001 року, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСПП «Громи», а не саму земельну ділянку, яка їй у власність в натурі виділена не була. Сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власнику земельної частки (паю) у натурі та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тому на дату відкриття спадщини, право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) підтверджене сертифікатом, було припинено.

З даним твердженням він не згоден, оскільки його бабуся за життя виявила свою волю та розпорядилася належним їй майном, її бажання було щоб дана земельна ділянка в майбутньому належала йому. Заповіт бабусею за життя не змінений і не скасований.

В зв'язку з цим він змушений звертатися з даним позовом до суду, так як позбавлений права оформити свої спадкові права.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду подав заяву в якій вказав, що позов підтримує та просив справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача - Громівської сільської ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслали заяву в якій вказали що проти задоволення позову не заперечують та просили справу розглядати без участі представника Громівської сільської ради.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи процесуальну позицію позивача, відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає задоволенню.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3, виданого 09 серпня 2016 року, повторно, виконавчим комітетом Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла бабусі позивача ОСОБА_3, актовий запис № 19 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 2,1749 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на підставі розпорядження Уманської районної державної адміністрації від 29.12.2003 року за № 372 та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право власності на земельну ділянку за № 378 (а.с.9).

Відповідно до заповіту, складеного14 грудня 2001 року ОСОБА_3, належне їй право на земельну частку в КСПП «Громи», згідно сертифікату № НОМЕР_1, що знаходиться в с. Громи Уманського району Черкаської області заповідала ОСОБА_2 (а.с.7). Таким чином спадкодавець виявила свою волю та розпорядилася зазначеним майном.

Відповідно до повідомлення № 23-28-0.3-5060/15-16 від 29.07.2016 року управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області, вказано, що за сертифікатом серія НОМЕР_4 КСПП «Громи» на ім'я ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 площею 2,1749 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Уманської райдержадміністрації від 29.12.2003 року № 372 (а.с.12).

Тобто, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,1749 га, ОСОБА_3 отримала після складання нею заповіту та в подальшому заповіт нею скасований не був.

З приводу отримання у спадок земельної ділянки, що розташована на території Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області, яка входить до спадкового майна після померлої ОСОБА_3, позивач звернувся до приватного нотаріуса, який листом № 250/02 - 14 від 05.08.2016 року вказав, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку не можливо у зв'язку з тим, що згідно заповіту, складеного 14 грудня 2001 року, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСПП «Громи», а не саму земельну ділянку, яка їй у власність в натурі виділена не була. Сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власнику земельної частки (паю) у натурі та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тому на дату відкриття спадщини, право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) підтверджене сертифікатом, було припинено.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними (ст. 21). В статті 13 визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на землю на підставі цивільно-правових угод чи прийняття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно ст.ст. 1225, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку розміром 2,1749 га, що розташована на території Громівської сільської ради Уманського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії НОМЕР_2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 378, що залишилася після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Л.С. Годік