Провадження № 2/760/347/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Січкар Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,-
Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути в порядку регресу з відповідача ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесені витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 8408,85 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 735,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та судовий збір в розмірі 1218,00 грн.
В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за Полісом № АВ/6142902, строк дії якого з 06.04.2012 року до 05.04.2013 року.
Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2012 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 10.09.2012 року, було визнано ОСОБА_1 та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
21.01.2013 року потерпілий з метою отримання відшкодування, звернувся з заявою до МТСБУ.
Позивач зазначає, що МТСБУ 27.02.2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 8408,85 грн.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу розмір виплаченого страхового відшкодування.
Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 735,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та судовий збір в розмірі 1218,00 грн.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.
За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за Полісом № АВ/6142902, строк дії якого з 06.04.2012 року до 05.04.2013 року (а.с.7).
Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2012 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 10.09.2012 року, було визнано ОСОБА_1 та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.9-10).
Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2012 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - ОСОБА_1 п.2.3.б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Встановлено, що на дату скоєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В результаті зазначеної ДТП з вини відповідача був пошкоджений автомобіль марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3
Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 21.01.2013 року з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а.с.5-6).
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Судом встановлено, що в зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 27.02.2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 8408,85 грн., на підставі Наказу МТСБУ №528 від 26.02.2013 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, що підтверджується копією платіжного доручення №886 від 27.02.2013 року (а.с.11-12).
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 8408,85 грн.
Відповідно до п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 735,00 грн.
Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 735,00 грн.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать:
1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення;
2) витрати на правову допомогу;
3) витрати, пов'язані із залученням перекладачів, проведенням судових експертиз.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до положення Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», вбачається, що витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-VIII, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2015 року становить 1218,00 грн., а з 01.09.2015 року становить 1378 грн.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року становить 1378,00 грн., а з 01.05.2016 року - 1450 гривень, а з 1.12.2016 року - 1550 гривень.
Встановлено, що позивачем було сплачено 1500,00 грн. на правову допомогу (а.с.21).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 06.11.2015 року.
Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 2015 рік, який з 01.09.2015 року становить - 1378,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 689,00 грн. (1378 / 2 = 689,00 грн.), тобто за складання позовної заяви.
З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,00 гривень.
Враховуючи вищевикладене, позов МТСБУ підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. 1191 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10,11, 57-60, 84, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України понесені витрати по сплаті страхового відшкодування в сумі 8408,85 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 1218,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмір 689,00 гривень.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: