Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року в справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

25 грудня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №VIXRRX06300023 від 17.05.2007 року відповідач отримав від банку кредит в розмірі 8280,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 17.05.2009 року включно та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому в договорі.

Однак відповідач своєчасно не сплачував грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 15.12.2015 року його заборгованість перед позивачем склала 80041,10 грн., яка складається з наступного: 4418,89 грн. - заборгованість за кредитом; 31158,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5742,18 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38721,30 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов'язань, заборгованість по зазначеному вище кредитному договору не погашає, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач не погодившись з таким рішенням подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити, посилаючись на незаконність такого рішення, оскільки воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які з'явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №VIXRRX06300023, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у сумі 8280,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6).

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 692, 63 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами.

Відповідач ОСОБА_2 разом з письмовими запереченнями надав суду умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), які, як зазначив відповідач, були надані йому банком під час отримання кредиту (а.с.47 - 51).

Однак, позивачем разом з позовом, було надано суду умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), які різняться з умовами наявними у відповідача, а саме п. 5.5., в якому зазначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю п'ять років (а.с.7-10).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем.

При вирішенні спору судом була врахована правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє заперечення апелянта з наступних підстав.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5).

Як зазначалося вище, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтями 257-258 ЦК України визначено строки позовної давності. Таким чином, початок строку позовної давності пов'язано з моментом, коли особі стало відомо, що її права чи інтереси порушено, і з цього моменту вона може звернутись до суду за захистом своїх прав у межах строку визначеного наведеними правовими нормами.

Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 24.11.2008 року в розмірі 750 грн. (а. с.4-5).

Таким чином, перебіг строку позовної давності щодо місячних платежів за вказаним кредитним договором розпочався з 26.12.2008 року, оскільки за період з 20 по 25 грудня 2008 року банк не отримав черговий платіж.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частки позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Таким чином, саме з 26.12.2008 року у банку виникло право на пред'явлення вимоги до ОСОБА_2 щодо дострокового повернення кредитних коштів, разом із нарахованими відсотками та комісіями, що відповідно визначає дату початку перебігу строку позовної давності, який відповідно закінчився 26.12.2011 року.

При цьому, якщо брати до уваги твердження апелянта, що відповідно до п.5.5 Умов надання споживача кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт», які нібито є складовою частиною укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, але ним особисто не підписані, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені та штрафів встановлений тривалістю у 5 років, то і у даному випадку строк позовної давності закінчився 26.12.2013 року.

У постанові № 6-20цс14 від 19.03.2014 року Верховний Суд України зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за наданим кредитом з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки позовна заява була подана ПАТ КБ «Приватбанк» лише 25.12.2015 року.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.