АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року про задоволення подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ України задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань у виконавчому провадженні ВП №38395439 з примусового виконання виконавчого листа №4123/6107/2012 від 22.03.2013 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ про стягнення в солідарному порядку з ТОВ «Порт-Сервіс» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в сумі 20 506 567,08грн.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 22.03.2013 не виконується, а сам боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання даного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та постановити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник банку заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити. Інші особи у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас147), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи на подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3771 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця є виправданим лише у випадку, коли державним виконавцем буде доведено з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 ухиляється чи своїми діями навмисно намагається вчиняти дії, які дали б змогу йому уникнути виконання зобов'язання, у матеріалах справи не міститься. ОСОБА_3 не є керівником боржника-юридичної особи і не був таким на момент отримання кредиту у період з 02.04.2004 по 14.03.2012, також ОСОБА_3 не є керівником підприємства поручителя ТОВ «Нікоавтоіндустрія» по заборгованості ТОВ «Порт-Сервіс» .

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

З матеріалів справи та наданих у судовому засіданні пояснень вбачається, що державним виконавцем на момент звернення до суду з поданням не доведено, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 22.03.2013 про стягнення заборгованості з боржника ТОВ «Порт-Сервіс»» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 20 506 567,08грн, вже відбувся і об'єктивно підтверджений наявними у матеріалах виконавчого провадження доказами. Крім того, відповідно до рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.04.2015 ТОВ «Нікоавтоіндустрія» погасило частину кредиторських вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Порт-Сервіс» у розмірі 17 922 600,00грн.

З урахуванням викладеного та виходячи з того, що вирішення питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання рішення суду, що перебуває на виконанні, а заявник в свою чергу жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року і може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, не надав, - відсутні підстави для обмеження ОСОБА_3 у виїзді за кордон.

Суд першої інстанції, не перевіривши належним чином доводи подання, передчасно, без повного і всебічного з'ясування обставин справи, дійшов висновку про його задоволення.

Оскільки матеріали справи зазначених доказів не містять, в суд апеляційної інстанції належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи державний виконавець не з'явився, а в силу положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд розглядає справи в межах пред'явлених вимог і наданих доказів суду першої інстанції, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

За таких обставин оскаржувана ухвала Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального закону, а тому у відповідності до положень ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна