АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

08 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року,

встановила:

06.02.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно ОСОБА_1, дівоче прізвище ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, що ОСОБА_6 є її батьком.

В обґрунтування заяви зазначала, що її мати ОСОБА_7 та батько ОСОБА_6 шлюб зареєстрували вже після її народження, 10.06.1958 року, тому у свідоцтві про народження відомості про батька відсутні, зазначено лише його ім'я - «ОСОБА_6».

В свідоцтві про народження її сестри ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, також в графі батько зазначено лише його ім'я « ОСОБА_6».

Сестра ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6, після реєстрації шлюбу батьків, а тому має повні дані про батьків в свідоцтві про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла їх мати ОСОБА_7

Після смерті матері їх батько деякий час проживав з молодшою сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 помер.

Після смерті батька відкрилась спадщина.

Вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Оскільки неповні дані про батька в свідоцтві про народження перешкоджають подальшому отримання свідоцтва про право на спадщину, просила заяву задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року заяву задоволено.

Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої доводи обґрунтовує тим, що батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 07 липня 1949 року уклали шлюб, який розірвано не було. Крім неї інших дітей ОСОБА_6 не мав. Останній протягом декількох років перед смертю проживав в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області, перебуваючи в геріатричному будинку для людей похилого віку, де і помер.

Зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми процесуального права щодо розгляду справи в порядку окремого провадження. При цьому ОСОБА_4 була позбавлена можливості надати докази та пояснення.

Крім цього, в провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівців перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 та встановлюючи факт родинних відносин між заявником та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з доведеності цього факту та необхідності його встановлення з метою отримання заявником спадщини.

Зокрема, суд першої інстанції виходив того, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 липня 2013 року, яке набуло законної сили, було встановлено факт батьківства ОСОБА_6 відносно сестри заявниці ОСОБА_3

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Так, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_6 та визнання останнього її батьком, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення цього факту їй необхідно саме для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_6, оскільки документи, які б підтверджували родинний зв'язок, відсутні.

Проте, розглядаючи справу, суд першої інстанції на вищевказані норми закону уваги не звернув, а також належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню.

Зокрема, задовольняючи заяву ОСОБА_1 судом не враховано, що у даному випадку виник спір про право, оскільки заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту не з метою захисту, виникнення, зміни або припинення її особистих прав, а з метою встановлення факту, який підлягає доказуванню при розгляді іншої справи та від установлення юридичного факту безпосередньо майнові права заявника не виникають, а існує лише спір про право на спадкування та на визнання права власності на майно в порядку спадкування, який має розглядатися за правилами позовного провадження.

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржене особою, яка також вважає себе спадкоємцем та не визнає права заявника на спадкування.

Ураховуючи викладене, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду заяви про встановлення юридичного факту та відповідно до положень ч. 6 ст. 235 ЦПК України така заява підлягала залишенню без розгляду з роз'ясненням заінтересованій особі, що вона має право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин, судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту - залишенню без розгляду відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України з роз'ясненням її права подати позов на загальних підставах.

Керуючись ч.6 ст.235, ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11513/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.