Справа № 306/141/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення коштів за договором про заощадження.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_4 зазначає, що 11.07.2013 року в м. Євпаторія АРК вона внесла кошти на депозитний рахунок в розмірі 105 000 грн., строком на один рік, з виплатою процентів в розмірі 17% річних. Крім того, 03.09.2013 року у тому ж відділенні банку нею оформлено вклад «Депозит Плюс» строком на один рік, в розмірі 30 000 грн. зі сплатою процентів в розмірі 17% річних.

Після закінчення строку дії договорів вкладів позивачка звернулася до відповідача з вимогою отримання коштів, однак їй було відмовлено у зв'язку з складною фінансовою ситуацією та політичними подіями, в результаті яких АРК стала окупованою територією та ОСОБА_4 не надано доказів того, що нею внесено кошти на депозит до відповідача. Позивачка неодноразово збільшувала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суму вкладів та нарахованих відсотків в розмірі 169 425 грн. та 1 628 708,15 грн. пені, індекс інфляції за договорами та 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Свалявського районного суду від 10.11.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_4 169 425 грн., з яких: 105 000 грн. - сума по вкладу №SAMDN9245, 26 775 грн. - відсотки за період з 01.04.2014 року по 01.10.2015 року; 30 000 грн. по вкладу №SAMDN0777, 7650 грн. - відсотки за період з 01.04.2014 року по 01.10.2015 року та на користь держави 1713,37 грн. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовленою.

Не погодившись із вказаним рішенням ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та скасувати рішення від 10.11.2015 року.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, які з»явилися, перевіривши матеріали справи, оглянувши наданий представником позивача оригінал персональної пластикової картки - рахунку НОМЕР_1 й обговоривши підстави апеляційної скарги, та заперечення на неї, вважає скаргу такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 11.07.2013 року, між позивачкою та відповідачем був укладений договір про заощадження №SAMDN9245 (Вклад «Депозит Плюс на 12 міс.»).

За умовами договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрив позивачці депозитний рахунок №4642 та позивачка внесла на депозитний рахунок суму вкладу в розмірі 105 000 грн., вклад оформлено на строк до 11.07.2014 року зі сплатою 17% річних (а.с. 7).

Відповідно до п. 2 договору нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів до банку та провадиться за кожен календарний день.

Згідно з п. 4 договору, дія даного договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, які належить виплатити відповідно до умов договору.

Позивачка також зазначає, що 03.09.2013 року вона оформила в ПАТ КБ «Приват Банк» заяву №SAMDN0777 на оформлення вкладу «Депозит Плюс» на 12 місяців та внесла вклад в розмірі 30 000 грн. (а.с. 8).

Встановлено, що після закінчення строку дії договорів, ОСОБА_4 звернулася до банку із вимогою про повернення банківських вкладів та сплати процентів, що підтверджується листами позивачки, які адресові ПАТ «ПриватБанк» від 24.10.2014 (а.с. 9,10).

На вказані листи позивачкою було отримано відповідь від 10.11.2014 року, з якої вбачається, що представником банку розглянуто питання щодо повернення позивачці її вкладу, було запропоновано можливість реструктуризації вкладу позивачки та запевнення в вирішенні питання щодо повернення вкладу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки внесені позивачкою грошові кошти за договором про заощадження №SAMDN9245 від 11.07.2013 року на її вимогу у визначений договором строк не повернуто, то це дає право останній на отримання внесеної суми та нарахованих відсотків.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ставила питання про повернення їй коштів за договором банківського вкладу «Депозит Плюс» №SAMDN0777 від 03.09.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів, уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, відповідно до вимог закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі № 6-1045цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача, факт укладення ОСОБА_4 договору банківського вкладу «Депозит Плюс» №SAMDN0777 від 03.09.2011 року та внесення нею коштів в сумі 30 000 грн. не підтверджено належним чином завіреними копіями договору банківського вкладу, квитанцією на підтвердження внесення позивачкою коштів, та відсутністю оригіналу персональної пластикової картки-рахунку на вказану суму. Тому колегія суддів вважає, що в цій частині вимог позов належними та допустимими доказами позивачем не доведений ( ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов»язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення коштів по договору банківського вкладу № SAMDN0777 від 03.09.2013 року підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.2, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 10 листопада 2015 року змінити.

У вимогах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів по договору банківського вкладу № SAMDN077 від 03.09.2013 року - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :