Рішення

Іменем України

Справа № 712/5504/16-ц

Провадження 2/712/1482/16

12 жовтня 2016 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого-судді - Марцішевської О.М.

при секретарі Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр Промінь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у травні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що працював у ПП «Центр Промінь» на посаді завідуючого учбовою частиною відділення курсів в м.Черкаси по сумісництву з 01.08.2012р. При звільненні за власним бажанням за заявою від 04.12.2014 року роботодавцем з ним не був проведений повний розрахунок, в зв'язку з чим звернувся до суду та заочним рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси у справі № 712/5103/15ц від 04.09.2015р. були стягнуті 8322,58 грн. заборгованості по зарплаті, 2504,58 грн. компенсація за невикористану відпустку, 1147,35 грн. індексація, вказані суми фактично перераховані позивачу державним виконавцем 15.04.2016р. В звязку з невиплатою відповідачем при звільненні у грудні 2014 року всіх належних йому від підприємства сум, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з грудня 2014 року по квітень 2016 року в сумі 20556,40 грн.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог у червні 2016 року позивач позовні вимоги уточнив та збільшив (а.с. 42-46). Вказував, що був прийнятий на роботу у ПП «Центр Промінь» з 01.08.2012р., звільнений розпорядженням від 15.11.2013р. за ст.43-1 КЗпП України, при звільненні з позивачем не був проведений повний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 8021,70 грн., яка утворилась в звязку з тим, що з лютого 2013 року оклад позивача був збільшений з 1300 грн. до 2000 грн., однак фактично позивачу виплачувалась заробітна плата з окладу 1300 грн. Просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.08.2012р. по 15.11.2013р. в сумі 8021,70 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58 812,30 грн. за період з листопада 2013 року по червень 2016 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд позов задоволити, вказував, що при звільненні 15.11.2013р. відповідачем не був з ним проведений розрахунок, а саме до даного часу не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з лютого по листопад 2013 року в сумі 8 021,70 грн. Також зазначав, що після звільнення 15.11.2013р. між сторонами фактично був укладений новий трудовий договір, оскільки позивач після звільнення був фактично допущений до роботи, з приводу даних відносин в період з 15.11.2013р. по грудень 2014 року спір між сторонами розглядався у справі № 712/5103/15ц, тоді як в даній справі позивач предявив позов з приводу не проведення ним до даного часу розрахунку при звільненні 15.11.2013р.

Представник відповідача в наданому суду запереченні зазначив, що заробітна плата позивачу в період його роботи виплачувалась у повному обсязі, з утримання податків та обов'язкових платежів згідно з вимогами законодавства., згідно з домовленості з працівником, зарплата йому виплачувалась на картковий рахунок на його імя № 369827 в ПАТ КБ "Приватбанк". Звільнений позивач був за наказом від 15.11.2013 року за ст.43-1 КЗпПУ, після цього звільнення трудові відносини не поновлювались, при звільненні з позивачем проведений повний розрахунок, в тому числі виплачена компенсація за невикористану відпустку, заборгованість по заробітній платі на момент звільнення була відсутня, , тому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом № 4/к від 31.07.2012 року був прийнятий на роботу на посаду завідуючого учбовою частиною відділення курсів в м.Черкаси по сумісництву з 01.08.2012р. Звільнений з 15.11.2013р. за ст.43-1 КЗпП України наказом № 30/к.

Згідно з домовленості з працівником, зарплата йому виплачувалась на картковий рахунок на його імя № 369827 в ПАТ КБ "Приватбанк", що сторонами не оспорювалось.

В 2015 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості при звільненні, яке вважав проведеним за його заявою у грудні 2014 року. Заочним рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.09.2015 року № 712/5103/15ц на користь позивача з відповідача були стягнуті заборгованість по заробітній платі в сумі 8322,58 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2504,58 грн., індексація заробітної плати в розмірі 1147,35 грн. та моральна шкода в розмірі 1000, а всього 12974,51 грн. 16.02.2016р. на підставі платіжної вимоги від 05.02.2016р. з рахунку підприємства державним виконавцем було стягнуто 12974,51 грн., які 15.04.2016р. перераховані на користь позивача. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.03.2016 року за заявою відповідача заочне рішення від 04.09.2015р. було скасоване. 19.04.2016 року ухвалою Соснівського районого суду м.Черкаси позов ОСОБА_1 до ПП «Центр Помінь» у справі № 712/5103/15ц за заявою позивача залишений без розгляду. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 23.05.2016 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01.07.2016р., відмовлено у задоволенні заяви ПП "Цетр Промінь" про поворот виконання заочного рішення від 04.09.2015 року.

Як пояснив позивач, в справі № 712/5103/15ц спір між сторонами розглядався з приводу спору щодо розрахунку при звільненні у грудні 2014 року, в даній справі ним предявлено вимогу з приводу не проведення розрахунку при звільненні 15.11.2013р.

Згідно доводів позивача, при звільненні 15.11.2013р. роботодавецем йому не була виплачена заборгованість по зарплаті в сумі 8021,70 грн., яка виникла за період з лютого по листопад 2013 року, оскільки з лютого по листопад 2013 року в зв'язку з підвищенням його окладу з 1300 до 2000 грн. йому до виплати підлягала зарплата 21021,70 грн. (2000*9 міс+3021,70 грн.), однак фактично було виплачено 13000 грн. (1300*10 міс.). Вказані доводи не знайшли підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані надані відповідачем доказами, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки директора ПП «Центр Промінь» від 15.09.2016р. № 99 в період роботи позивача з 01.08.2012р. по 15.11.2013р. його оклад становив 1300 грн., з 01.02.2013р. збільшився до 2000 грн., що перевищує прожитковий мінімум, в звязку з чим згідно з вимогами законодавства індексація не проводилась. Зарплата перераховувалась позивачу на банківську картку, всього в період роботи було перераховано 23 616,50 грн. зарплати та компенсації за невикористану відпустку, крім того на господарські потреби додатково позивачу було перераховано 10913,50 грн. Як вбачається з наданих відповідачем пояснень, дані про нарахування та виплату позивачу заробітної плати в 2015 році були предметом перевірки підприємства з боку органу державної податкової служби.

Згідно з оборотно-сальдовою відомістю протягом спірного періоду роботи з лютого по жовтень 2013 року позивачу нараховувалась заробітна плата в розмірі 2000*9 = 18000 грн., у листопаді позивачу нараховано 3021,70 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1974,08 грн., всього у вказаний період позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 21021,70 грн. (2000*9 міс+3021,70 грн.), факт виплати вказаної суми після утримань податків та обовязкових платежів підтверджується індивідуальними відомостями УПФУ в м.Черкаси про застраховану особу за даними персоніфікованого обліку та податковим розрахунком.

Згідно з помісячними розрахунковими відомостями по заробітній платі після утримань податків та обовязкових платежів позивачу підлягало до виплати у лютому - жовтні 2013 року 1638,80 грн., листопаді 2013 року 2475,98 грн., всього 1638,80 * 9 міс + 2475,98 грн. = 17 225,18 грн.

Позивачем підтверджено наданою ним заявою від 22.06.2016р. (а.с.69) та поясненнями в ході судового розгляду, що відповідачем на картковий рахунок позивача дійсно були перераховані наступні суми в спірний період з лютого по листопад 2013 року: 28.02.2013р. 2090 грн., 28.03.2013р. 2890 грн., 30.04.2013р. 2880 грн., 31.05.2013р. 2110 грн., 02.07.2013р. 2080 грн., 01.08.2013р. 2080 грн., 30.08.2013р. 1330 грн., 14.10.2013р. 660 грн., 29.10.2013р. 2000 грн., 04.11.2013р. 187 грн., всього на суму 18 277 грн. Суми перерахувань грошових коштів у вказаних розмірах документально підтверджуються наданою позивачем роздруківкою руху коштів по його банківській картці ПАТ КБ «Приватбанк № 369827.

Отже, позивачем не оспорювалось перерахування йому роботодавцем в період з лютого по листопад 2013 році загальної суми 18277 грн., що перевищує суму нарахованої позивачу до виплати після утримання податків заробітної плати в розмірі 17225,18 грн. у вказаний період, чим спростовані посилання на наявність заборгованості у відповідача на момент звільнення 15.11.2013р. по заробітній платі.

Доводи позивача про те, що з фактично отриманих ним протягом спірного періоду 18 277 грн. в рахунок заробітної плати було виплачено лише 1065 * 8 міс = 8520 грн., а решта суми 18277 8520 = 9757 грн. були виплачені як оплата за послуги з навчання, які не входили до трудових обовязків та інші потреби, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки вказані доводи не підтверджені документально, зокрема позивачем не доведено існування домовленості між сторонами в період роботи щодо виконання позивачем конкретно визначених послуг чи робіт, не обумовлених трудовим договором, також не підтверджено звернення позивача до керівника з заявками щодо конкретно визначених сум господарських потреб.

Також вказані посилання позивача спростовуються показами свідка ОСОБА_2, якими підтверджено, що роботодавцем систематично проводились наради з працівниками за участю позивача у дистанційному режимі відеозвязку для узгодження робочих питань, під час проведення яких жодних скарг від позивача протягом його роботи з приводу неналежної оплати праці не надходило.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,214-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КзпП України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр Промінь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10 денний строк з дня проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: