Провадження № 2/201/3181/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Габрінець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

17.10.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач у позовній заяві та в ході судового розгляду справи в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 20.08.1994р. у відділі РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 928. Від даного шлюбу у сторін є повнолітня донька Катерина, 14.01.1994р. народження. Позивач зазначав, що відносини з відповідачкою, як між чоловіком та жінкою припинені з 2010-2011р.р., а остаточно припинені з травня 2016р., коли сторони стали проживати окремо, розділили спільний бюджет, перестали вести спільне господарство, коли відповідачка пішла проживати до іншої квартири, яка їй належить на праві власності. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, втрата почуття любові та поваги. Крім того, на припинення шлюбних відносин негативно вплинув психічний стан здоровя відповідачки, який унеможливлював спільне проживання. Відповідачка постійно влаштовувала сварки через зміну настрою, перестала дотримуватись елементарних норм соціального життя, через що сторони були змушені звернутись до лікаря . Відповідачка двічі лікувалась в КЗ „ДКПЛ, а саме з 21.06.2011р. по 26.07.2011р. та з 08.06.2012р. по 22.06.2012р. з діагнозом F 25.2. Станом на 26.10.2016р. відповідачка знову знаходиться на лікуванні в КЗ „ДКПЛ з діагнозом F 20. 0.

Позивач вважає, що їх родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, просив строк для примирення не надавати, оскільки сторони не підтримують відносин між чоловіком та жінкою з 2010р.- 2011р., не проживають разом з травня 2016р., та єдиною причиною того, що позивач раніше не звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу була донька, заради якої сторони проживали разом, та яка вже на сьогоднішній день проживає окремо.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з,явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є розписка а.с. № 14), до канцелярії суду 25.10.2016р. надала заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнала, оскільки вважала, що сімейні відносини не були припинені, сторони проживають разом, ведуть спільне господарство. Крім того, в наданій заяві просила надати строк для примирення, оскільки вважала, що сімю можливо зберегти.

В судовому засіданні 26.10.2016р. постановлена ухвала (без виходу до нарадчої кімнати) про відмову в задоволенні заяви відповідачки про надання строку для примирення з тих підстав, що позивач категорично заперечував проти надання строку для примирення та вважав, що сім,ю не можливо зберегти, з урахуванням діагнозу відповідачки та приймаючи до уваги те, що вони відносин, як чоловік та жінка, не підтримують більше 5 років, а проживати разом перестали з травня 2016р., коли відповідачка переїхала жити до іншої квартири (що має на праві власності).

Враховуючи, належне повідомлення відповідачки, а також те, що в матеріалах справи мається заява від 25.10.2016р. з якої вбачається, що відповідачка не визнає позовні вимоги, отже її позиція буде врахована при винесенні рішення суду поряд з іншими доказами по справі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України (не заочне), про що також в ході судового засідання 26.10.2016р. постановлено ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) (а.с. № 33-34).

Суд, вислухав позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. При розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.08.1994р. у відділі РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 928 (а.с. №10).

Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через несумісність характерів, відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги. Крім того, на припинення шлюбних відносин вплинув психічний стан здоровя відповідачки.

Так, згідно довідки № 4036 від 24.10.2016р., виданої КЗ «ДКПЛ» ОСОБА_2 з 21.06.2011р. по 26.07.2011р. та з 08.06.2012р. по 22.06.2012р. знаходилася на лікуванні з діагнозом F 25.2.( а.с. № 25).

Згідно довідки № 4081 від 26.10.2016р. ОСОБА_2 знаходиться на лікуванні в КЗ «ДКПЛ» з 25.10.2016р. по теперішній час з діагнозом F 20.0.( а.с. № 32).

Остання госпіталізація відбулась через годину після її появи до суду 25.10.2016р. для написання своєї заяви про надання строку для примирення, що спровокувало у відповідачки чергове загострення хвороби (а.с. № 28, 31, 32).

Сторони з 2010р.-2011р.р. (більше пяти років) не підтримують відносин як чоловіка та жінка, не проживають разом в одній квартирі з травня 2016р., оскільки відповідачка переїхала жити до іншої квартири.

З огляду на вищевикладене і беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі остаточно припинені, позивач від позову не відмовився та вважав, що збереження сімї неможливе, крім того, враховуючи, що відповідачка має медичний діагноз, що ускладнює спільне проживання сторін, а також приймаючи до уваги, що неповнолітніх дітей у сторін немає, а повнолітня донька Катерина, 14.01.1994р. народження проживає окремо, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Суд критично оцінює пояснення відповідачки, щодо проживання сторін разом та ведення господарства, оскільки дані твердження спростовуються змістом позовної заяви позивача, із яких вбачається, що сторони проживають за різними адресами. Будь-яких аргументів, що сімю можливо зберегти відповідачкою не надано.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачки судових витрат, то суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати - судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20.08.1994р. у відділі РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 928 між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, які не мають неповнолітніх дітей - розірвати.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 115 СК України копію рішення суду про розірвання шлюбу надіслати на адресу Жовтневого районного у м. Дніпропетровську відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В.Ткаченко