Справа №443/1085/16-ц Провадження №2/443/548/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Сидорака Б.Г. за участю секретаря Рибакової І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

01.07.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що 25.01.1992 року зареєструвала шлюб із відповідачем у виконавчому комітеті Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області за актовим записом №2. Від подружнього життя у них народилась донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач зловживає спиртними напоями, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння влаштовує сварки та скандали, ображає її як жінку, наносить побої та погрожує фізичною розправою. З приводу такої його неправомірної поведінки вона змушена була звертатися в органи поліції. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, сім"я існує формально, а тому шлюб просила розірвати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала із підстав вказаних у позові та просила шлюб розірвати, залишити їй набуте у шлюбі прізвище ОСОБА_2 та неповнолітню дочку ОСОБА_4 на її вихованні. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечив. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження (а.с.5), вбачається, що 25.01.1992 року одружились ОСОБА_2 та ОСОБА_5, якій після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_2. Згідно із копією свідоцтва про народження(а.с.3) сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, тривалий час в одній квартирі проживають роздільно. Фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі. Ніким з них не робилися спроби зберегти сім"ю. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких подальших заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка піля одруження змінила прізвище та у заяві про визнання позову вказала, що бажає після розірвання шлюбу залишити набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправі надалі іменуватись цим прізвищем. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дочка сторін, яка є неповнолітньою, проживає разом із позивачкою та відповідач проти цього не заперечує, а тому її слід залишити проживати із позивачкою. Керуючись ст.ст.5,6,10,82,88,107,208,215 ЦПК України, на підставі ст.ст.110,112,113 СК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстровано 25 січня 1992 року у виконавчому комітеті Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №2.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишити набуте у шлюбі прізвище ОСОБА_1 .

Неповнолітню дочку сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір"ю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя ______________________

12.09.2016