27.12.2016 227/4826/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

при секретарі: Верній М.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він відповідно до договору купівлі-продажу від 24 вересня 2004 року є власником квартири, що знаходиться за адресою м.Добропілля вул. Шевченка, 13/70. З 30 жовтня 2009 року у вказаній квартирі була зареєстрована його дружина ОСОБА_2, яка з 2012 року проживає за іншою адресою. 18 жовтня 2016 року шлюб між ними був розірваний Добропільським міськрайонним судом. На неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідачка відмовляється. Так як між ними припинені всі сімейні відносини, відповідачка більше одного року не проживає в даній квартирі, спільного господарства вони не ведуть, а тому згідно ст. 405 ЦК України ОСОБА_3 втратила право на користування цим житлом. А позбавляння права користування житлом ОСОБА_2 необхідно позивачеві для зняття її з реєстрації місця проживання.

Позивач в судовому засідані позовні вимоги підтримав, з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю та просила позов задовольнити повністю, звернувшись до суду із усною заявою.

Суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 статті 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 24 вересня 2004 року , який зареєстрований приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 в реєстрі за №4303, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купив ? частину квартиру номер 70 в будинку № 13 по проспекту Шевченко в м.Добропіллі. (а.с.7)

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5254679 від 31 жовтня 2004 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №4303 від 24 вересня 2004 року на праві приватної власності належить ? частини квартири за адресою Донецька обл. м.Добропілля пр. Шевченка, 13/70. (а.с.8)

Згідно з витягу домової книги вбачається, що в квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2

З позовної заяви, з пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що відповідач, ОСОБА_3 не мешкає в квартирі за адресою м.Добропілля, пр. Шевченка, 13/70 з 2012 року, тобто більше 1 року без поважних причин, квартирою не користується, не виконує обовязків наймача, повязані з утриманням, оплатою комунальних послуг.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що вона вибула на інше постійне місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою Донецька область м. Добропілля, пр. Шевченка, 13/70, оскільки вибула на інше постійне місце проживання, суд вважає, що остання втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.391, 405 ЦК України, ч.4 ст. 130, ст.ст. 88, 174, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Добропільского міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_8