У Х В А Л А

5 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним рішення сільської ради та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

У листопаді 2016 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 158 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року та від 18 травня 2012 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним рішення сільської ради, яким вирішено земельний спір між землекористувачами сусідніх земельних ділянок і зобов'язання вирішити спір повторно з огляду на те, що ОСОБА_4 не доведено порушення оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування її законних прав та інтересів як землекористувача земельної ділянки. Крім того, судами зазначено, що вказане рішення сільської ради за позовом ОСОБА_4 було предметом розгляду в судах і рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року, яке набрало законної сили, в задоволенні її позову було відмовлено.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2012 року та від 10 грудня 2015 року в справах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення меж земельних ділянок, суд касаційної інстанції, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі статті 158 ЗК України, оскільки позивачами не надано доказів, що вони звертались для вирішення земельних спорів до органів місцевого самоврядування. Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, суди зазначали, що вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні громадян належить до компетенції органів місцевого самоврядування, і лише у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішеннями органів місцевого самоврядування спір вирішується судом відповідно до вимог статті 158 ЗК України.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним рішення сільської ради та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко