АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2807/16 Справа № 202/8244/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 27 січня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_4) про стягнення аліментів та заборгованості по аліментам,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до батька ОСОБА_2 з позовом про стягнення 5854грн.78коп. заборгованості по аліментам та про стягнення аліментів у розмірі 500грн. щомісячно до липня 2018 року у звязку з продовженням нею навчання у Дніпропетровському аграрно-економічному університеті.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 27.01.2016р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, на її користь зі ОСОБА_2 стягнуто 3615грн.20коп. заборгованості по аліментам за період до 01.07.2015р. та по 500грн. аліментів щомісячно на час її навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню в частині присудження до стягнення заборгованості з ухваленням у цій нового рішення за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3, 13.04.1995р.н., є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.4). 13.04.2013р. ОСОБА_3 досягла 18 років.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 13.09.2013р. у звязку з продовженням ОСОБА_3 навчання у Новомосковському коледжі Дніпропетровського державного аграрного університету зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) з 24.05.2013р. до закінчення нею навчання 01.07.2015р., але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років (а.с.34,35).

Згідно довідки Дніпропетровського державного аграрного університету ОСОБА_3 є студенткою вказаного навчального закладу за контрактною формою навчання без отримання стипендії з терміном навчання з 01.09.2015р. по 01.07.2018р. (а.с.5).

Відповідно до вимог ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За ч.3 цієї статті право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 з батька ОСОБА_2 по 500грн. аліментів щомісячно, починаючи з 21.10.2015р., на весь час її навчання у Дніпропетровському державному аграрному університеті, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів того, що ним утримуються ще троє дітей суперечать дійсному змісту судового рішення, яким фактично вказана обставина врахована. Судом першої інстанції також враховано, що на утримання двох з вказаних дітей, які є неповнолітніми, ОСОБА_2 сплачує аліменти за рішення суду (а.с.33). При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з принципу рівності прав усіх дітей ОСОБА_2 на отримання від нього як батька відповідного забезпечення. У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 фактично погодився зі своїм обовязком утримувати повнолітню дочку ОСОБА_5 на час її навчання шляхом сплати аліментів та вимагав залишити у силі одне з судових рішень або судове рішення від 13.09.2013р., яким присуджено до стягнення з нього аліменти розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), або дане судове рішення про стягнення аліментів у сумі 500грн. Однак як така вимога, так і твердження ОСОБА_2 щодо поширення дії судового рішення від 13.09.2013р. на правовідносини за даною справою є помилковою. Судове рішення від 13.09.2013р. ухвалене з приводу навчання ОСОБА_3 у Новомосковському коледжі Дніпропетровського державного аграрного університету з 24.05.2013р. до 01.07.2015р. Навчання ОСОБА_3 у іншому навчальному закладі. крім вказаного, предметом судового розгляду та ухваленого за його результатами судового рішення не було. Стягнення аліментів за даною справою здійснюється за новою обставиною - продовженням навчання ОСОБА_3 у Дніпропетровському державному аграрному університеті та фактично є новою підставою для стягнення з відповідача аліментів за новий строк 01.09.2015р. по 01.07.2018р. Посилання суду у першому судовому рішенні про обмеження періоду стягнення аліментів досягненням ОСОБА_3 23 років не свідчить про продовження дії вказаного рішення після закінчення нею навчання у вказаному закладі 01.07.2015р. Та обставина, що виконавче провадження, відкрите на підставі судового рішення від 13.09.2013р., не закрите на даний час, не свідчить про продовження стягнення аліментів поза вказаною датою 01.07.2015р., оскільки виконавче провадження не закрите лише у звязку з його невиконанням у повному обсязі та наявністю заборгованості за конкретний період часу.

Враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не вбачається.

Ухвалюючи рішення про стягнення зі ОСОБА_2 3615грн.20коп. заборгованості за аліментами за період до 01.07.2015р., суд першої інстанції посилався на її утворення внаслідок невиконання судового рішення та керувався ст.ст.187,194,195 СК України.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Рішення Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 13.09.2013р. про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів у звязку з продовженням ОСОБА_3 навчання у Новомосковському коледжі Дніпропетровського державного аграрного університету у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) з 24.05.2013р. до закінчення нею навчання 01.07.2015р. перебуває на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.36-38.67). За відомостями державного виконавця за нарахованими до сплати аліментам у період з травня 2013 року по червень 2015 року включно у загальній сумі 8165грн.20коп. за ОСОБА_2 обліковується заборгованість з виконання вказаного судового рішення у сумі 3615грн.20коп. (а.с.83,84,87).

Положеннями ч.3 ст.194 СК України, зокрема, передбачено, що за рішенням суду стягується заборгованість за такими аліментами, що стягуються відповідно до ст.187 СК України. У свою чергу, вказаною правовою - ст.187 СК України урегульовано вирішення питань щодо відрахування аліментів на дитину за ініціативою (заявою) платника з його заробітної плати, пенсії, стипендії. Тобто, зазначені положення ст.ст.187,194 СК України поширюються на заборгованість за аліментами, яка виникла у результаті їх стягнення за ініціативою платника аліментів, а тому вони не поширюються на заборгованість за аліментами, які стягувались на виконання судового рішення.

Вирішення питань, повязаних з визначенням заборгованості за аліментами, присудженими (рішенням суду) у частці від заробітку, доходу платника аліментів передбачено ст.195 СК України. Зокрема, положеннями ч.4 цієї статті визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Вимогами ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України передбачено право кожної особи на судовий захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однак ні з позовної заяви, ні з матеріалів справи не вбачається існування спору щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, визначеної державним виконавцем у період виконання судового рішення від 13.09.2013р. З наданих державним виконавцем довідок вбачається, що обчислені ним для сплати аліменти ОСОБА_2 фактично сплачуються. Сам державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції до участі у справі ні позивачем, ні судом першої інстанції не залучались. Враховуючи відсутність спору з приводу розміру обчисленої державним виконавцем заборгованості за аліментами та доказів про порушення прав ОСОБА_3 на отримання присуджених аліментів, підстав для стягнення заборгованості за аліментами не вбачається.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за аліментами не відповідають зазначеним вимогам закону та встановленим обставинам, його рішення у цій частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за аліментами.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 27 січня 2016 року скасувати в частині стягнення заборгованості по аліментам.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7