Справа № 681/679/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Горщара А.Г.

при секретарі - Калінка А.А.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача Терлича В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін, просив стягнути з державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі Інститут):

заборгованість по заробітній платі в сумі 16 926 грн. 07 коп., невиплачену допомогу з тимчасової втрати працездатності в сумі 3847 грн. 22 коп.;

компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати (далі компенсація) в загальній сумі 16422 грн. 34 коп. за показниками приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації станом на липень 2016 року;

моральну шкоду в розмірі 5000 грн.;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 280 робочих днів в загальній сумі 41286 грн.;

матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 4304 грн. 40 коп., за 2015 рік - 3293 грн. 45 коп.

В обґрунтування позову зазначав, що він з 28.01.2013 року був призначений на посаду директора Інституту, а 02.09.2015 року звільнений з посади за угодою сторін. На час звільнення відповідач заборгував виплату для нього заробітної плати за період з грудня 2013 року по вересень 2015 року в загальній сумі 43 280 грн. 41 коп., частину якої станом на 11.10.2016 року виплачено, а залишок невиплаченої суми заробітку складає 16 926 грн. 07 коп. Оскільки Інститут несвоєчасно здійснює виплату йому заробітної плати, а тому просив суд стягнути зазначені вище суми коштів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник заявлений позов підтримали.

Представник відповідача адвокат Терлич В.Г. позов заперечив, пояснив, що несвоєчасна виплата заробітної плати відбулась не з вини Інституту, а причиною цьому стали дії ОСОБА_1 як керівника, через що відсутні підстави стягувати з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, як про це просить ОСОБА_1

Також представник Інституту зазначив, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення матеріальних допомог на оздоровлення за 2014 та 2015 роки, оскільки її умови регламентуються колективним договором Інституту, пункт 7.3 якого передбачає можливість надання щорічної разової матеріальної допомоги працівникам у разі наявності коштів, яких у вказані періоді у відповідача не було, про що свідчать дані наказів № 7-в від 17.03.2014 року та № 21-в від 13.03.2015 року про надання ОСОБА_1 щорічних відпусток, де відсутні посилання на проведення виплати матеріальних допомог.

Щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати представник відповідача вказував, що не підлягає компенсації сума несвоєчасно виплаченої для позивача матеріальної допомоги за 2013 рік в розмірі 5663 грн. 69 коп., оскільки вона має разовий характер.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що Державним агентством земельних ресурсів України 28.01.2013 року укладено з ОСОБА_1 контракт, за яким останнього призначено на посаду директора Інституту на термін з 28.01.2013 року по 27.01.2016 року включно.

02.09.2015 року позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

На день звільнення відповідач мав перед позивачем борг по невиплаченій заробітній платі, а також матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги з тимчасової втрати працездатності в загальній сумі 43 280 грн. 41 коп., про що свідчать дані довідки, виданої Інститутом для ОСОБА_1 29.03.2016 року (а.с.21).

Починаючи з 31.03.2016 року відповідач періодичними платежами став виплачувати позивачу зазначену заборгованість, розмір якої станом на 11.10.2016 року зменшився до 16 926 грн. 07 коп. - борг по заробітній платі і матеріальної допомоги на оздоровлення та 3847 грн. 22 коп. - борг по допомозі з тимчасової втрати працездатності, що сторонами визнається і не заперечується.

Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За положеннями частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у своїй постанові від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13 виклав правовий висновок про те, що аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, які викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є, зокрема день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі наведених норм з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 існуюча станом на 11.10.2016 року заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 16 926 грн. 07 коп. та допомоги з тимчасової втрати працездатності в сумі 3847 грн. 22 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з дати звільнення по день ухвалення судового рішення.

Суд не приймає до уваги доводи представника Інституту щодо відсутності підстав для стягнення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку із мотивів, що така затримка виникла не з вини відповідача, а через дії ОСОБА_1, як бувшого керівника Інституту, який повинен був сам забезпечити собі своєчасне проведення виплати заробітної плати та всіх належних сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст.116 КЗпП) та вина власника.

Однак, вина власника не виключається при відсутності коштів у підприємства, наявних фінансових труднощах тощо.

Також суд зазначає, що відповідач не надав належних і допустимих доказів, які би з достовірністю свідчили, що причиною затримки у проведенні з позивачем розрахунку при звільненні були саме винні, протиправні дії ОСОБА_1, як керівника Інституту.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За положеннями пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті у вказаних випадках, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Після цього проводиться множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як вбачається із наданих відповідачем даних про заробіток (а.с.58), позивач перед датою його звільнення 02.09.2015 року у серпні місяці не працював, а тому середній заробіток слід розраховувати, виходячи із попередніх двох місяців роботи, якими є липень, червень 2015 року, у котрих ОСОБА_1 відпрацював відповідно 6 та 12 робочих дні, за що для нього нарахована заробітна плата у розмірах 3527 грн. 65 коп. та 3593 грн. 58 коп. Відтак, його середньоденний заробіток становить - 395 грн. 62 коп. (3527,65 грн. + 3593,58 грн. : на 18 робочих днів).

Отже, за 280 робочих днів затримки розрахунку ОСОБА_1 мало би бути стягнуто 110 773 грн. 60 коп.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 280 робочих днів в сумі 41286 грн.

Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.11 ЦПК України, за яким суд розглядає цивільні справи, зокрема, в межах заявлених вимог, тому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в заявленому ним розмірі.

Компенсація громадянам втрати ними частини доходів у зв'язку з несвоєчасною їхньою виплатою проводиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 р. № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ вiд 21.02.2001 р. № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до ст.2 Закону № 2050 і п.3 Постанови № 159 така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати також відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, позивач має законне право на отримання компенсації у зв'язку з затримкою виплати для нього заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, суми яких містяться у довідці (а.с.21).

Вирахування сум компенсації суд здійснює відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (з урахуванням змін, унесених за постановами від 09.08.2001 р. № 958 і від 31.03.2003 р. № 430). Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації, поділений на 100.

Так, для ОСОБА_1 у березні 2016 року виплачено 1000 грн. за грудень 2014 року. Приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу з грудня 2014 року до лютого 2016 року становить 44,0% (за даними Держкомстату), компенсація - 440 грн. (1000 грн. х 44,0 : 100).

Аналогічно судом здійснено вирахування наступних сум компенсації:

у березні 2016 року виплачено 500 грн. за квітень 2015 року, компенсація становить 25 грн. (500 грн. х 5,0 : 100);

у квітні 2016 року - 1000 грн. за квітень 2015 року, компенсація - 61 грн. (1000 грн. х 6,1 : 100) та 700 грн. за листопад 2014 року, компенсація - 348 грн. 60 коп. (700 грн. х 49,8 : 100);

у травні 2016 року - 2312 грн. 32 коп. за листопад 2014 року, компенсація - 1274 грн. 09 коп. (2312,32 грн. х 55,1 : 100) та 600 грн. за грудень 2014 року, компенсація - 303 грн. 60 коп. (600 х 88,2 : 100);

у червні 2016 року - 1600 грн. за грудень 2013 року, компенсація - 1411 грн. 20 коп. (1600 х 88,2 : 100) та 800 грн. за травень 2015 року, компенсація - 60 грн. (800 х 7,5 : 100);

у липні 2016 року - 750 грн. за грудень 2013 року, компенсація - 658 грн. 50 коп. (750 х 87,8 : 100);

у серпні 2016 року - 2458 грн. 68 коп. за січень 2015 року, компенсація - 1123 грн. 62 коп. (2458,68 грн. х 45,7 : 100) та 2041 грн. 32 коп. за лютий 2015 року, компенсація - 783 грн. 87 коп. (2041,32 х 38,4 : 100);

у вересні 2016 року - 970 грн. за грудень 2013 року, компенсація - 844 грн. 87 коп. (970 х 87,1 : 100), 1400 грн. за лютий 2015 року, компенсація - 532 грн. (1400 х 38,0 : 100), 1761 грн. 71 коп. за травень 2015 року, компенсація 121 грн. 56 коп. (1761,71 грн. х 6,9 : 100). А всього розмір компенсації за вказані вище періоди становить загальну суму - 7987 грн. 91 коп.

Разом з тим, суд нараховує компенсацію на нарахований, але не виплачений грошовий дохід позивача за грудень 2013 року (2343 грн. 69 коп. х 87,1 : 100) в сумі 2041 грн. 35 коп., за грудень 2014 року (2704 грн. 40 коп. х 49,8 : 100) - 1346 грн. 79 коп., за січень 2015 року (1868 грн. 25 коп. х 45,3 : 100) - 846 грн. 32 коп., за лютий 2015 року (822 грн. 13 коп. х 38,0 : 100) - 312 грн. 41 коп., за березень 2015 року (4263 грн. 45 коп. х 24,5 : 100) - 1044 грн. 54 коп., за квітень 2015 року (1904 грн. 46 коп. х 9,2 : 100) - 175 грн. 21 коп., за червень 2015 року (2890 грн. 68 коп. х 6,5 : 100) - 187 грн. 89 коп., за липень 2015 року (1266 грн. 53 коп. х 7,5 : 100) - 94 грн. 99 коп., за вересень 2015 року (3292 грн. 45 коп. х 6,0 : 100) - 197 грн. 55 коп., а всього на суму 6247 грн. 05 коп.

Отже, компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати складає 14234 грн. 96 коп. (7987 грн. 91 коп. + 6247 грн. 05 коп.).

На підставі ст.237-1 КЗпП України ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки через несвоєчасне проведення з ним розрахунку при звільненні, він ніс моральні переживання.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням глибини душевних страждань, які поніс позивач, їх тривалості, та виходячи при цьому із засад розумності і справедливості, встановлює такий розмір в сумі 1500 грн.

Суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача матеріальних допомог на оздоровлення за 2014 та 2015 роки в розмірах відповідно 4304 грн. 40 коп. і 3293 грн. 45 коп.

Так, відповідно до пункту 21 вищевказаного Контракту (а.с.10) керівникові Інституту надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі його середньомісячного заробітку.

Разом з тим, за положеннями пункту 7.3 колективного договору Інституту на 2013-2016 роки (а.с.84) надання такої допомоги обумовлено наявністю коштів.

Як вбачається із наданих відповідачем доказів, зокрема, аудиторського висновку (а.с.63-70), даних листа Інституту від 02.07.2016 року (а.с.77), даних листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.05.2016 року (а.с.78), даних звітів про виконання фінансових планів Інституту за 2014-2015 роки (а.с.93-137) по результатах фінансової діяльності за 2014 рік та 9 місяців 2015 року Інститут був збитковим, у зв'язку з чим матеріальна допомога на оздоровлення його працівникам не нараховувалась.

Також, як свідчать дані наказів № 7-в від 17.03.2014 року та № 21-в від 13.03.2015 року про надання ОСОБА_1 щорічних відпусток (а.с.156, 158), у них відсутні посилання на проведення позивачу матеріальних допомог на оздоровлення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 11, 60, 88, ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, 367 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1:

заборгованість по заробітній платі станом на 11.10.2016 року в сумі 16 926 грн. 07 коп.;

невиплачену допомогу з тимчасової втрати працездатності в сумі 3847 грн. 22 коп.;

компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 14234 грн. 96 коп.;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 280 робочих днів в загальній сумі 41286 грн.;

моральну шкоду в розмірі 1500 грн.;

а всього - 77 794 грн. 25 коп. ( сімдесят сім тисяч сімсот дев'яносто чотири грн.) 25 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави судовий збір в сумі 777 грн. 94 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 16926 грн. 07 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми на проголошенні рішення - протягом такого ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: