ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1542/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, Київської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни та Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби, про визнання права володіння та користування нерухомим майном в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ФОП ОСОБА_3) та Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 2) про визнання права володіння та користування нерухомим майном в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його рідний брат ОСОБА_7. Оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом після померлого, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів нотаріусом було відмовлено у його видачі. Вказуючи на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину унеможливлює користування спадковим майном, що в свою чергу призводить до несплати комунальних та податкових платежів, а відтак просить суд визнати за позивачем право володіння та користування спадщиною, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2015 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у ній у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірину Володимирівну та Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач та треті особи у судове засіданні не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, при цьому представником відповідача надіслано заперечення на позов, у якому він вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, просить відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, який рідним братом позивача.

Після смерті ОСОБА_7 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай Іриною Володимирівною заведено спадкову справу щодо майна померлої НОМЕР_2.

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. А статтями 1261, 1262 цього Кодексу встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Як вбачається із матеріалів даної справи та встановлено судом, позивач є спадкоємцем другої черги за законом, оскільки є рідним братом померлого та звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за померлим - прийняв її.

За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проте листом цього нотаріуса від 15 травня 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлому ОСОБА_7

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач вказує на те, що відсутність правовстановлюючих документів на належне померлому нерухоме майно унеможливлює володіння та користування ним, що зумовило порушення його прав.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою про визнання права володіння та користування спадковим майном, позивачем не доведено яким чином порушується його відповідне право чи не визнається іншою особою до якої пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України.

Окрім того, за аналізом наведених вище правових норм, які регулюють спадкові відносини, суд дійшов висновку, що право володіння та користування спадковим майном у спадкоємця виникають з часу відкриття спадщини, тому він може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, що збігається з позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс/12, на яку також послався і позивач у своїх позовній заяві.

В свою чергу, за змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у тому числі й у випадку відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

При цьому, способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

З наведеного випливає, що звернення до суду особи із позовом на захист свого порушеного права у спосіб, не встановлений законом або договором, а також у спосіб, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин (невірно обраний спосіб захисту права), може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав. Оскільки право володіння та користування спадковим майном позивачем набуто з часу відкриття спадщини, однак за відсутності відповідного свідоцтва право розпорядження цим майном не виникло, ним може ставитися питання про визнання права власності в порядку спадкування на належне померлому нерухоме майно, а вже після цього, у випадку наявності перешкод у його здійсненні - про їх усунення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.