Провадження № 2/344/2314/16
У Х В А Л А

14 січня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бородовського С.О.

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про доповнення ухвали суду про забезпечення позову та повторну заяву про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

28/12/2015 р. постановлено ухвалу, якою задоволено заяву про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії стосовно багатоквартирного будинку на земельній ділянці за адресою: м. Івано-Франківськ, Калуське шосе, кадастровий №:01:004:0084, в тому числі щодо будівництва, підключення комунікацій, присвоєння поштової адреси, а також реєстрації речових прав на дану земельну ділянку та розташовані на ній обєкти нерухомого майна.

13/01/2016 р. ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила доповнити ухвалу положенням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0084 та об`єкт незавершеного будівництва 1 та багатоквартирний будинок, який є об`єктом незавершеного будівництва, заборонити Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області реєструвати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на вказаній земельній ділянці, заборонити Івано-Франківській міській раді та її виконавчому комітету присвоювати поштову адресу, заборонити підприємствам водо-, газо-, електропостачання міста приєднувати спірний об`єкт будівництва.

14/01/2016 р. ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на земельну ділянку №:01:004:0084, заборонити Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області реєструвати декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на вказаній земельній ділянці, зупинити дію декларації про початок виконання будівельних робіт від 24/12/2015 р. та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, заборонити Івано-Франківській міській раді та її виконавчому комітету присвоювати поштову адресу, заборонити підприємствам водо-, газо-, електропостачання міста приєднувати спірний об`єкт будівництва.

В позовній заяві від 23/12/2015 р. виключно до ОСОБА_2 позивачка розмістила прохання про визнання незаконними дій відповідачки щодо будівництва багатоквартирного будинку на земельній ділянці №:01:004:0084, зобов`язати відповідачку знести спірний об`єкт будівництва на вказаній земельній ділянці та зобов`язати її здійснити виправлення проекту спірного будівництва.

Однак в заяві про забезпечення позову позивачка просить про заборону третім особам здійснювати дії, які не є учасниками даного спору.

При цьому у вказаних заявах позивачка також просить суд про заборону невизначеному колу третіх осіб водо-, газо-, електропостачання міста приєднувати спірний об`єкт будівництва.

При цьому відповідно до ст. 129 Конституції України загальною засадою правосуддя є обов'язковість рішень суду, яке також включає в себе таку вимогу до судового рішення як можливість його виконання в порядку, передбаченому положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Однак не може бути виконане судове рішення про заборону невизначеному колу осіб вчиняти будь-які дії.

Також позивачка просить про заборону невизначеному колу суб`єктів підприємницької діяльності здійснювати їх статутну діяльність.

Крім цього позивачка просила суд про заборону Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, тобто суб`єкту владних повноважень вчиняти дії, які можуть бути оскаржені в порядку, що передбачений в КАС України, а не в порядку, що передбачений в ЦПК України.

Так само відповідних прохань у зазначеному позові позивачкою також не було розміщено.

Позивачка одночасно просить суд про заборону приймати Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області реєструвати декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на вказаній земельній ділянці, та зупинити дію декларації про початок виконання будівельних робіт від 24/12/2015 р. та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже позивачка просить суд про заборону приймати декларації, які вже було прийнято.

Разом з цим вказані дії не оскаржуються в позові, а також вони є реалізацією владної функції у сфері публічних відносин суб`єктом владних повноважень, що не підлягає розглядові в порядку ЦПК України.

При цьому ухвалою від 28/12/2015 р. вже було заборонено відповідачу та будь-яким третім особам, які б здійснювали її представництво щодо реалізації спірних дій вчиняти будь-які юридичні чи фактичні дії щодо спірного об`єкта будівництва, в тому числі про заборону яких позивачка повторно просить суд щодо невизначеного кола третіх осіб, які не є учасниками даного спору і щодо їх прав та інтересів, а тому щодо яких та прав яких не може бути ухвалено будь-яких рішень.

Відповідно до п. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та N 29465/04).

Отже в порядку цивільного судочинства позивачка не вправі просити суд про вирішення спору що підлягає розглядові в прядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Отже позивачу не гарантується можливість щодо зловживати правами на подання необґрунтованої належними правовими підставами заяви про забезпечення позову у формі заборони вчиняти дії третім особам, які не є учасниками даного спору, щодо невизначеного кола осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність або вирішення спору, що підлягає вирішенню в порядку, передбаченому в КАС України.

Також відповідно до п.4 ст.153 ЦК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Так позивач не заявив суду клопотання про виплату ним застави, еквівалентної його вимогам з метою запобіганню зловживання правом на звернення до суду.

За вказаних обставин судом встановлено, що заява є необґрунтованою та позбавлена правових підстав.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цій ухвалі, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якої іншої ухвали.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні заяв ОСОБА_1 про забезпечення позову та доповнення ухвали, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту її отримання.

Головуючий суддя: С.О. Бородовський