Справа № 680/809/16-ц
№ 2/680/362/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2016 р. смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Яцини О.І.,

при секретарі судового засідання - Стандрійчук М.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Новоушицької районної державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- ОСОБА_3 про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідачки, в якому вказав, що остання ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а саме: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не займається їх навчанням та вихованням, не створила належних умов для виховання та розвитку дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, кошти державної соціальної допомоги на дітей використовує не за призначенням, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, не має власного житла та постійного місця проживання. Просить винести рішення про відібрання малолітніх дітей від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та стягнути з останньої аліменти на утримання дітей на користь батька дітей ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримала та надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила суду, що з червня 2016 року не проживає зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_3 Їхні малолітні діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 влаштовані до Новоушицької загальноосвітньої спецшколи-інтернату, а ОСОБА_5 проживає з чоловіком в с.Струга де відвідує дитячий садок. Зазначила, що вона винайняла житло зі всіма зручностями, змінила свою поведінку, провідує дітей в школі - інтернаті та на вихідні забирає додому, на даний час вона перебуває в стані вагітності від іншого чоловіка, відтак вважає відсутні підстави для відібрання від неї дітей, тому просила в позові відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_2 не проживає з ним, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, палить, за дітьми не доглядає, не цікавилася життям та здоров'ям дітей, не вела домашнє та хатнє господарство, неодноразово покидала дітей на нього, не забезпечувала дітей належним харчуванням, лікуванням, не займалася їх вихованням, доглядом за ними. Кошти державної соціальної допомоги на дітей використовувала на випивку, цигарки, поїздки. За останні 2 роки ОСОБА_2 періодично проживала з іншими чоловіками, з них 2 були в місцях позбавлення волі. На даний час проживає з ОСОБА_7., раніше засудженим. 16 червня 2016 року ОСОБА_2 забрала дітей від нього і поїхала до своїх батьків у с.Вільховець, у яких ще 5 дітей, там залишила дітей і поїхала до ОСОБА_7, діти були без нагляду, голодні, тому їх працівники соціальних служб влаштували до санаторію в м.Кам'янець - Подільський, в якому вони перебували до 29 серпня 2016 року, а з 30 серпня двоє старших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 влаштовані до Новоушицької загальноосвітньої спецшколи-інтернату, а наймолодший ОСОБА_5 проживає з ним.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, перевіривши зібрані докази по справі, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, в якому народилося троє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Новоушицького районного суду №680/553/16-ц від 22 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до характеристики, виданої Новоушицькою селищною радою за №1040 від 16.09.2016 року, ОСОБА_2 проживала в с.Струга Новоушицького району без реєстрації, за період проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, неналежно здійснювала догляд за дітьми, часто залишала дітей без материнського догляду, одяг та білизна дітей були не випрані, в будинку не прибрано, посуд не митий, дитячу їжу не готувала, веде розгульний спосіб життя, полюбляє зловживати спиртними напоями. На даний час в с.Струга не проживає, дітей залишила без догляду, діти знаходяться з батьком ОСОБА_3

Відповідно до характеристики, виданої Новоушицькою селищною радою №1024 від 12.09.2016 року, батько малолітніх дітей ОСОБА_3 зарекомендував себе з позитивної сторони, дисциплінований, ввічливий, алкогольними напоями не зловживає, громадський спокій та порядок не порушує.

Довідкою Новоушицької селищної ради №1022 від 12.09.2016 року підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються в Новоушицькій спецшколі-інтернаті.

Згідно з довідкою Струзького дошкільного навчального закладу «Малятко» ОСОБА_5 відвідує заклад з 19 вересня 2016 року. В ДНЗ приводить і забирає сина батько ОСОБА_3

Відповідно до інформації відділення соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді територіального центру соціального обслуговування Новоушицької селищної ради від 15 вересня 2016 року №57, сім'я ОСОБА_2 знаходиться на обліку у відділенні СССДМ, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації 25 листопада 2015 року, 23 грудня 2015 року були прийняті рішення попередити ОСОБА_2 про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Органом опіки та піклування було прийнято рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21 вересня 2016 року №5 про відібрання малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав.

Згідно з висновком Новоушицької районної державної адміністрації № 2138/2016 від 10.10.2016р. районна держадміністрація, як орган опіки та піклування прийшла до думки, що відібрання малолітніх дітей від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліментів є доцільним та відповідає інтересам дітей. В основу висновку покладено те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а саме: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не займається їх навчанням та вихованням, не створила належних умов для виховання та розвитку дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, кошти державної соціальної допомоги на дітей використовує не за призначенням, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, не має власного житла та постійного місця проживання.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8. пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 у сім'ї якого часто були сварки, які провокувала ОСОБА_2 Її часто бачили у нетверезому стані та у присутності чужих чоловіків, за дітьми вона не доглядала, діти часто були у брудному одязі та голодні. ОСОБА_2 покинула дітей на чоловіка, сама розгулює, зловживає алкоголем. Аналогічні пояснення надані свідок ОСОБА_9

Згідно з письмовими поясненням фельдшера ФАП с.Струга ОСОБА_10., ОСОБА_2 не забезпечувала належного догляду за дітьми, вони були брудними та неохайно одягненими, у прохолодну погоду без натільної білизни та головних уборів. ОСОБА_2 не забезпечувала належного харчування дітям, часто залишала їх на свого чоловіка на тривалий період. Профілактичних заходів щодо здоров'я дітей не дотримувалася. Зверталася за лікарською допомогою в загострених стадіях хвороби у дітей.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей на користь їх батька.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтями 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відповідно до п. 2-5 ч.1 ст.164 СК України відібрання дитини від матері, не позбавляючи її батьківських прав, може мати місце за рішенням суду, якщо вона: ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує їх до жебракування та бродяжництва.

Сторони визнали та в справі відсутні докази того, що з боку відповідачки не мали місце жорстоке поводження з дітьми; ОСОБА_2 не є хронічним алкоголіком або наркоманом; відповідачка не вдається до будь-яких видів експлуатації дітей, примушувань їх до жебракування та бродяжництва.

Представник позивача у судовому засіданні вказала, що відповідачка свідомо ухиляється та нехтує своїми обов'язками по вихованню малолітніх дітей, тому наявні правові підстави, передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України, для відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на користь батька дітей, з яким останні проживають.

На підтвердження зазначених обставин представником позивача були надані, зокрема, акти обстеження умов проживання від 06 листопада 2015 року, 06 листопада 2015 року, 22 липня 2016 року та 09 вересня 2016 року.

Так, згідно з актом обстеження умов проживання відповідачки від 06 листопада 2015 року за адресою: с.Вільховець Новоушицького району, вбачається, що для виховання та розвитку малолітніх дітей умови створені частково, в кімнатах проводиться косметичний ремонт, їжу готують на газовій плиті, хліб печуть в літній кухні, є необхідні меблі та побутова техніка, у дітей є одяг та взуття. Тобто, належних доказів щодо створення відповідачкою неналежних умов для проживання дітей зазначений акт не містить.

Згідно з актом обстеження умов проживання відповідачки від 22 липня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що діти ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на даний час влаштовані до санаторію м.Кам'янець - Подільський, для виховання та розвитку малолітніх дітей умови не створено: відсутні окремі ліжка, одяг, продукти харчування, іграшки та засоби гігієни. Суд зазначає, що обстеження умов проживання за відсутності дітей не може свідчити про неналежність умов для їх проживання.

Суд не бере до уваги акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 06 листопада 2015 року за адресою: с.Струга Новоушицького району, оскільки він не стосується предмета позову, позаяк на час обстеження умов проживання неповнолітні діти за вказаною адресою не проживали та не були зареєстровані. Крім того, акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 09 вересня 2016 року також не є доказом ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей відповідачки, оскільки стосується умов проживання батька дітей ОСОБА_3

Тобто висновки позивача, що у помешканні відповідачки не створено належні умови для проживання та розвитку неповнолітніх дітей, на які позивач посилається у висновку щодо доцільності відібрання дітей, не знайшли свого безспірного підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, позивачем жодних доказів, а саме медичних документів про стан здоров'я дітей, які б підтверджували те, що відповідачка не забезпечує дітей медичним доглядом, лікуванням і тим самим ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не додано.

Згідно із заявою ОСОБА_11., яка є власником житлового будинку по АДРЕСА_2, остання дала дозвіл на проживання у своєму будинку до квітня 2017 року ОСОБА_2 та її співмешканцю ОСОБА_7

Актом обстеження умов проживання від 06 грудня 2016 року ОСОБА_2 з початку грудня 2016 року проживає в найманому будинку ОСОБА_11., яка залишила всі свої речі (меблі, ковдри, шафи, посуд, кухонне приладдя, постільну білизну та ін.).

Таким чином, не зважаючи на те, що хоча судом встановлено, що у відповідачки умови проживання створені частково, суд вважає, що матеріальна неспроможність матері не є підставою для відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав згідно зі ст.ст.170, 164 СК України.

Також слід урахувати позицію Європейського суду з прав людини в справі «Савіни проти України» який констатував, що «саме той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків».

Суду також не було надано доказів про застосування до відповідачки інших заходів, менш радикальних ніж відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, зокрема - притягнення її до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, що передбачено ч.1 ст.160 СК України.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Спір щодо визначення місця проживання дітей між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній.

Правовий сенс відібрання дитини за статтею 170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення направленого на захист прав дитини і коли зволікання може привести до тяжких наслідків для дитини.

Судом достовірно встановлено, що на час пред'явлення позову діти зареєстровані та проживають із батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4 навчаються в спецшколі-інтернат, на вихідні дні - батьки забирають їх додому, ОСОБА_5 проживає із батьком та відвідує ДНЗ «Малятко». Батьком ОСОБА_3, згідно з актом обстеження умов проживання від 09.09.2016 року, створено належні умови для проживання та виховання дітей. Мати дітей проживає окремо, небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дітей не створює.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що відібрання дитини від матері буде відповідати інтересам дітей, враховуючи, що останні зареєстровані та проживають разом із батьком ОСОБА_3

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 pоку зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з своєю матір'ю».

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (п.4) зазначено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на зазначену правову позицію Верховного Суду України та враховуючи встановлений факт неналежної поведінки матері ОСОБА_2 по відношенню до виховання дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5, суд вважає за доцільне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання своїх малолітніх дітей, а органу опіки та піклування Новоушицької районної державної адміністрації поставити на контроль виконання нею батьківських обов'язків.

Враховуючи, що позов про відібрання дітей від матері задоволенню не підлягає, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_3 також задоволенню не підлягає.

Водночас, право на звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відповідно до ст.180 СК України ОСОБА_3 не втрачено.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.51, 164, 170 СК України , ст.ст.12,14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 10, 15, 60, 209, 212-213, 215 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

В позові Органу опіки та піклування Новоушицької районної державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. І. Яцина