АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кобєлєвої АллиМихайлівни, приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни, приватного нотаріуса Демяненко ТетяниМиколаївни, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/14523/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КобєлєвоїА.М., приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., приватного нотаріуса Демяненко Т.М., Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі по тексту - ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі по тексту - ТОВ «Кей-Колект»), третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на природу та характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Кобєлєвої А.М., приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., приватного нотаріуса Демяненко Т.М., ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект», третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнати протиправними дії та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; визнати протиправними дії та скасувати рішення приватного нотаріуса - Саєнко Е.В. щодо реєстрації договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року; визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса - Демяненко Т.М. щодо реєстрації договору іпотеки №1807 від 26 грудня 2007 року та заборону відчуження майна за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу.

12 жовтня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про оскарження дій нотаріусів, вчинених ними як спеціальними суб'єктами, на яких покладені законом функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а тому спір виник між фізичною особою та суб'єктами владних повноважень, що унеможливлює розгляд вказаного позову в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

У свою чергу, за правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (далі - Закон «Про нотаріат»), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За загальним правилом нотаріальні процесуальні відносини не можуть знаходитись у спірному стані. Проте поширеними є випадки, коли спірні правовідносини виникають між нотаріусом і особами, права яких порушено вчиненням нотаріальної дії або відмовою у її вчиненні.

Вирішення справ даної категорії у відповідності до законодавства сприяє укріпленню законності у сфері цивільних правовідносин, які виникають з нотаріально оформлених договорів, оформлення спадкових прав та виконавчих написів, вчинення інших нотаріальних дій.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Що стосується юрисдикції даної категорії справ, то враховуючи, що нотаріат не наділений публічно-правовими функціями, а даний інститут функціонує в межах приватного права, тобто відноситься до цивільно-правової сфери, то такі дії нотаріуса слід розглядати в цивільному судочинстві.

Також, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Підсудність даної категорії справ є загальною, оскільки такі спори розглядаються за місцезнаходженням відповідача в порядку ст.109 ЦПК України.

Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що в основі спірних правовідносин лежить цивільне право, яке виникло із договору іпотеки.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з вимогами щодо захисту права на квартиру, яка знаходилася у його власності, колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі №21-41а16, постановленої колегією суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року скасувати передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль