Справа № 184/2130/16-ц
Номер провадження 2/184/783/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визначення місця проживання дитини», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею його матірю - ОСОБА_1.

Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог позивача та просить розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог позивача та просить розглянути справу за їх відсутності.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що з відповідачем ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2010 року по 02.10.2015 року. Шлюб виявився невдалим і рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року він був розірваний. Рішення набрало законної сили 03.10.2015 року. 02.02.2012 року у сторін народився син - ОСОБА_3, батьком якого зареєстрований відповідач. Син постійно проживає з позивачкою і його постійне місце проживання теж зареєстровано з нею. Але вказаним вище рішенням суду про розірвання їхнього шлюбу офіційно не визначено місця проживання дитини з позивачкою внаслідок того, що у сторін ніколи не було спору з вказаного питання. На підставі рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28.09.2015 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на її користь на утримання їхнього сина з тієї підстави, що син проживає разом з позивачкою, а відповідач не надавав їй належної матеріальної допомоги на його утримання. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.10.2015 року. Відповідач його не оспорював.

Таким чином, до сих пір у позивачки не було підстав для звернення до суду з вказаним позовом. Але на даний час позивачка має намір змінити своє постійне місце проживання в межах ІНФОРМАЦІЯ_2 та здійснити свою та сина перереєстрацію за новою адресою. Працівники відділу реєстрації, посилаючись на ст. 29 ЦК України, у разі зміни місця проживання дитини вимагають від ОСОБА_1 або рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з нею, або згоду батька дитини. Внаслідок того, що офіційно місце проживання дитини разом з позивачкою судом не було визначено під час розірвання їхнього шлюбу, позивачці довелося з вказаного питання звертатися до відповідача. Після розірвання шлюбу сторони більше не спілкуються і він їй таку згоду не надав, посилаючись на те, щоб вона в подальшому після розірвання шлюбу усі свої питання вирішувала сама без його участі. В звязку з чим позивачка і змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суди виходять з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймають до уваги ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання.

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає: нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю - ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з його матірю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4