Провадження № 2/127/494/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Пєскову Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової спору. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом до відповідача як до фізичної особи, свої вимоги мотивує тим, що в ході обстеження встановлено, що біля будинку №60 по вул. 600 річчя в м.Вінниці самочинно без відповідних дозвільних документів встановлена тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності, власником якої є ОСОБА_2 Позивач вказує, що у відповідача відсутні правові підстави для розташування на земельній ділянці тимчасової споруди та наявний факт самовільного зайняття ним земельної ділянки. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду.

Представником відповідача повторно, з урахуванням встановлених обставин, подана заява про закриття провадження у справі, яка мотивована тим, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Заява підтримана в судовому засіданні відповідачем у справі.

Представник позивача заперечував щодо задоволення вказаної заяви, вказуючи, що позов поданий до відповідача як до власника тимчасової споруди.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у судовому засіданні, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.05.2003 року, укладеного між ТОВ «Малиш» та ОСОБА_2, посвідченого 13.05.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_2 придбав павільйон літ. «А», розташований в м.Вінниці по вул.600-річчя, б/н (біля будинку №60 по вул.600-річчя). Право власності на вказане майно зареєстроване за відповідачем в КП ВООБТІ 19.05.2003 року в реєстровій книзі №6 за реєстровим номером 360.

Реєстрація права власності на майно проведена як на обєкт нерухомого майна з урахуванням норм чинного законодавства діючого на момент набуття права власності.

Право користування земельною ділянкою при переході права власності на майно (павільйон літ. «А») в порядку визначеному законодавством на момент такого переходу не вирішувалося.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 з 19.11.2004 року зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та використовує вказаний павільйон у підприємницькій діяльності, на що також вказує позивач по справі.

Відповідно до рішення ОСОБА_1 міської ради від 30.03.2007 року №899 гр.ОСОБА_2, що зареєстрований як фізична-особа підприємець, було передано в оренду земельну ділянку, розташовану по вул.600-річччя (біля будинку 60) площею 0,0041 га для комерційного використання (реконструкції існуючого павільйону), терміном на 6 місяців.

На підставі цього рішення між ОСОБА_1 міською радою та ОСОБА_2, який зареєстрований як фізична особа-підприємець, укладений договір оренди земельної ділянки від 28.04.2007 року, відповідно до якого останній набуває права оренди земельної ділянки за адресою: м. Вінниця, вул. 600 річчя (біля будинку № 60), площею 0,0041 га. для комерційного використання (реконструкції існуючого павільйону). Договір укладено на 6 місяців з моменту прийняття рішення ОСОБА_1 міською радою про передачу земельної ділянки в оренду, набуває чинності з дня його державної реєстрації та діє до 30 вересня 2007 року. Відповідно до п. 34 цього договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Тобто відповідач користувався цією земельною ділянкою як фізична особа - підприємець з метою комерційного використання (реконструкції павільйону). При цьому як слідує з висновку експерта №131/132/15-21 від 15.08.2016 року за результатами проведеної відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2016 року будівельно-технічної експертизи, павільйон літ. «А» (приймальний пункт склотари), який розміщений за адресою: м.Вінниця, вул.600-річчя,б/н (біля будинку 60), за сукупністю характеристик не може бути віднесений до обєктів нерухомого майна.

Відповідно до п. 9 Додатку №2 до рішення ОСОБА_1 міської ради від 27 грудня 2011 року № 597, ОСОБА_2 відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки в звязку з невиконанням п. 30 договору оренди (використання земельної ділянки відповідно до мети), зазначений договір визнано таким, що припинив свою дію у звязку з закінченням строку на який його укладено, вирішено про відшкодування ОСОБА_2 збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та зобовязано в місячний термін звільнити земельну ділянку шляхом знесення тимчасової споруди.

Відповідно до умов договору орендар зобовязаний повернути земельну ділянку в належному стані після закінчення строку договору. Відповідач направляв на адресу позивача ОСОБА_1 міської ради акт-приймання передачі земельної ділянки, який останнім не підписаний. Павільйон на даний час розташовується за адресою: м. Вінниця, вул. 600 річчя (біля будинку № 60) та судом не встановлено факту його переміщення та факту звільнення земельної ділянки.

Таким чином, при розгляді справи про звільнення земельної ділянки судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами належать до правовідносин, що витікають із договору, укладеного між ОСОБА_1 міською радою та ОСОБА_2, який зареєстрований як фізична особа-підприємець, користування земельною ділянкою не припинялося та спір пов'язаний з приведенням земельної ділянки в належний стан.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за загальним правилом розмежування компетенції з розгляду земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається в залежності від субєктного складу учасників. Ті земельні відносини та повязані з ними майнові відносини, сторонами яких є юридичні особи і в установленому порядку набули статусу субєктів підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносини, вирішення яких згідно з пунктами 1,3 частини першої ст.17 КАС віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних суддів та визначення підсудності цивільних справ», при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" .

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядає в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків. коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким серед інших є розгляд справ, який Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції господарських судів.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і законних інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення. Відповідно до ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності.

Зважаючи, що позивачем заявлена вимога про звільнення земельної ділянки, остання надавалася субєкту господарювання та використовувалася і використовується ним для здійснення підприємницької діяльності, земельна ділянка після закінчення договору не звільнена, суд приходить до висновку, що спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст. 205 ч.1 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи під час судового розгляду, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про закриття провадження у справі та її задоволення. При цьому, суд звертає увагу, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2015 року про відмову у закриті провадження була постановлена судом, виходячи зі змісту позовної заяви, до встановлення всіх обставин справи, а тому не перешкоджає прийняттю рішення про закриття провадження у справі на даній стадії судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.205 п.1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в цивільній справі №127/19002/15-ц за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з моменту проголошення даної ухвали.

Суддя: