Номер провадження: 22-ц/785/6204/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримку остаточного розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016р. ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом та після його уточнення просила суд стягнути з ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області на її користь 9 936,5 грн. середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, а.с.1-3, 53-55.

Зазначала, що вона 06.12.2010р. була прийнята на посаду завідуючої канцелярії Теплодарського МВ ГУ МВС.

12.07.2012р. була переведена на посаду старшого інспектора канцелярії Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській .

06.11.2015р. наказом ГУ МВС України в Одеській №1168о/с була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва і праці, в т. ч ліквідації, скорочення чисельності штату працівників.

На час її звільнення, відповідач не виплатив їй середній заробіток за листопад 2015р. та компенсацію за невикористану відпуску згідно з наказом №1168 о/с від 04.11.2015р., чим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України.

У звязку з тим, що з вини відповідача не були сплачені вищевказані належні їй платежі, позивачка, з підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, просила стягнути з ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області середній заробіток за затримку виплати зазначених платежів за період з грудня 2015р. по березень 2016р. на загальну суму 9 936,5 грн.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 0107.2016р. позов задоволено частково: стягнуто з ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 3 448,20 грн. за період з грудня 2015р. по 11.03.2016р. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В частині стягнення заробітної плати допущено негайне виконання.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За наявності таких обставин, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності представника відповідача на підставі ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільнені є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово - господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді діловода канцелярії Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області, згідно наказу № 311 о/с від 16.07.2013р., про що свідчить запис в трудовій книжці серії БТ-І № 3994488 (а.с. 9-11).

Наказом № 1168 о/с від 04.11.2015р. ОСОБА_4 було звільнено 06.11.2015р. з посади діловода канцелярії Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеські області на підставі п. 8 р. ХІ ЗУ «Про національну поліцію» та п. 1 ст. 40 КЗпПУ у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників, що підтверджується витягом з вищевказаного наказу (а.с. 8).

При звільненні позивачці ОСОБА_4 не було виплачено остаточного розрахунку, який було перераховано на картковий рахунок позивачки лише 11.03.2016р.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимогст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 100.

Виходячи з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розмір середньоденної заробітної плати позивачки складає 141,95 грн. Згідно Постанови КМУ №100 враховуються число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, при цьому ст. 117 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Кількість робочих днів за період з 01.12.2015р. по день отримання грошових коштів складає 70 днів (в межах заявлених позивачкою позовних вимог). Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати становить 9936,50 грн. (70х141,95).

У відповідності до постанови КМУ від 08.02. 1995 р. № 100 Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 було нараховано: грошову компенсацію у розмірі середньомісячної заробітної плати - 3051,93 грн., компенсацію за невикористані відпустки за 30 діб - 3581,10 грн., здійснено перерахунок за листопад 2015р. 6,52 грн., всього нараховано 6 639,55 грн, утримано податків 1 294,71 грн., а тому сума виплат складає 5 344,84 грн., та вказану суму перераховано ліквідаційною комісією Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області на картковий рахунок позивачки 11.03.2016р., що підтверджується відомістю (а.с. 40), цю обставину також підтвердила позивачка у судовому засіданні.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Посилання представників відповідача на те, що розрахунки по звільненим особам по заробітній платі та іншим платежам здійснювалися в порядку черговості та в межах державних надходжень, що надходили з МВС України, а також те, що Біляївський РВ фінансується виключно за кошти державного бюджету України, у звязку з чим розрахунок з позивачкою не був проведений вчасно, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за вказаними нормами права.

Судом також установлено, що з моменту звільнення та по 11.03.2016р. позивачці не виплачено остаточний розрахунок, та оскільки позивачка знаходилася в трудових відносинах з Біляївським РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 9936,50 грн., однак не вірно визнав, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що відповідно до листа № 237/18/02 від 25.05.2016р. міського центру зайнятості м. Теплодар виплату по безробіттю безробітній ОСОБА_4 було розпочато з 18.12.2015р., і за період з грудня 2015р. по березень 2016р. їй нараховано 7 884,71 грн., а саме: у грудні 2015р. 1 082,22 грн., у січні 2016р. 2 396,33 грн., у лютому 2016р. 2 241,73 грн, у березні 2016р. 2 164,43 грн., а за період з квітня 2016р. по травень 2016р. нараховано 3 030,20 грн., а саме: у квітні 2016р. 1 855,22 грн., у травні 2016р. 1 174,98 грн. (а.с. 69-71).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з грудня 2015р. по 11.03.2016р. у розмірі 3448,20 грн., яка складається з наступного: 9936,50 грн. 6488,30 грн. (1082,22 + 2396,33 + 2241,73 + 768,02 (2164,43:31=69,82, 69,82х11= 768,02) = 3448,20 грн., тобто за врахуванням допомоги по безробіттю.

Отже, частково задовольняючи позов ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено ст. ст. 116, 117 КЗпП України, суд першої інстанції врахував суми, які позивачка одержала у звязку з безробіттям.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що компенсація роботодавцем середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум та допомога по безробіттю є різними за джерелами фінансування та за правовою природою виплатами і які не можна ототожнювати.

Так, за своєю правовою природою сума, що передбачена ст. 117 КЗпП України, не вважається заробітною платою, а є санкцією за невикористання власником або уповноваженим ним органом вимог ст. 116 КЗпП України та сплачується з належних йому коштів.

Згідно з п.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Вирішуючи справу, суд вищевикладене не прийняв до уваги та безпідставно дійшов висновку про часткову відмову у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні з ухваленням рішення про задоволення позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2016 року змінити.

Збільшити середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_4 з 3 448,20 грн. до 9 936,5 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

ОСОБА_2

ОСОБА_3