справа № 361/5044/16-ц
провадження № 2/361/2891/16
30 листопада 2016 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретаря ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
За умовами цього договору Банк надав Позичальникові для особистих потреб кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 114000,00 доларів США, строком повернення не пізніше 27 травня 2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9,5 % річних. Відповідач ОСОБА_3 зобовязувалася повернути Банку в повному обсязі одержаний нею кредит, сплатити нараховані проценти та інші платежі в порядку та строки, встановлені кредитним договором.
09 січня 2015 року між Банком і ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовились про встановлення з 09 січня 2015 року процентної ставки за кредитом у розмірі 8,5 % річних.
Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надав ОСОБА_3 кредит у вказаній вище сумі. Проте відповідач всупереч умовам договору та вимогам закону платежі в рахунок погашення кредиту та сплати процентів не вносить.
Також 27 травня 2008 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання Позичальником зобовязань за цим кредитним договором між Банком і ОСОБА_4 (далі Поручитель) було укладено договір поруки № 206742, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_3 зобовязань, що виникли з кредитного договору. Відповідно до умов п. 1.4 договору поруки відповідальність Позичальника і Поручителя є солідарною.
15 квітня 2016 року у звязку із виникненням заборгованості відповідачам направлялися вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте на дату розрахунку ці вимоги ними залишені без задоволення.
Представник позивача ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повторно у судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання, про причини неявки суд вони не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходили.
Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання усіх відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їхньої відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до умов п. п. 1.1-1.4 кредитного договору Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 114000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних, строком повернення не пізніше 27 травня 2038 року. Кредит Позичальникові надавався на особисті потреби, а саме: придбання двокімнатної квартири площею 60,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
09 січня 2015 року ПАТ УкрСиббанк і ОСОБА_3 уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої сторони домовилися, що з 09 січня 2015 року за використання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 8,5 % річних.
Суд встановив, що Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надав Позичальникові кредит у вказаній вище сумі. Проте, у порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 погашення заборгованості за кредитом не здійснює, проценти та інші витрати Банку не сплачує.
У п. 4.1 кредитного договору встановлено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема термінів повернення кредиту, та/або термінів сплати процентів, та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу сума якої розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування, якщо сума пені виражена в іноземній валюті.
За змістом умов п. 6.1.2 кредитного договору Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно із п. 1.2.2 цього договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.
Згідно із п. 6.2 кредитного договору у разі застосування Банком права, передбаченого п. 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту.
Крім зазначеного кредитного договору, 27 травня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк і відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 206742.
Згідно із п. п. 1.1-1.4 договору поруки Поручитель зобовязувався відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_3 усіх її зобовязань за кредитним договором, зокрема сплату кредиту в розмірі 114000,00 доларів США в строк до 27 травня 2038 року та процентів за його користування в розмірі 9,5 % річних. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною.
15 квітня 2016 року ПАТ УкрСиббанк направляло відповідачам вимоги про погашення простроченої суми заборгованості за кредитом та повідомляло, що у разі невиконання цих вимог буде вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів.
Вказані вимоги відповідачі одержали 23 квітня 2016 року, проте будь-яких дій щодо їх виконання вони не вчинили.
У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно із ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.
У ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі вказав на те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
У ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212 215, 224, 226 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Дутчак І. М.