Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1251/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Кочетова Л.Г., Товянської О.В.

при секретарі Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_4 про тлумачення заповіту, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, перерозподіл спадщини між спадкоємцями за законом та визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовною заявою, в якій просили витлумачити заповіт ОСОБА_6, який помер 09 серпня 2010 року, визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 право на обовязкову частку всього спадкового майна, визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право на квартиру №2 в житловому будинку по пров. Південному, 8 у с.Кичкирі Радомишльського району Житомирської області та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25га та 0,7608га у с.Кичкирі по пров. Південному,8. В обґрунтування позову зазначили, що їх батько 18 березня 2004 року склав заповіт, але зазначене у ньому майно не відповідає майну, яке належало спадкодавцю згідно правовстановлюючих документів. ОСОБА_7І, є інвалідом третьої групи і має право на обовязкову частку спадщини.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року у позові відмовлено за безпідставністю. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року у рішенні виправлена описка.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 09 серпня 2010 року помер ОСОБА_6 Спадщину після нього прийняли дочка ОСОБА_4 шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку та син ОСОБА_1, який проживав разом із батьком на день його смерті. Дружина ОСОБА_6 ОСОБА_8 подала заяву про відмову від прийняття спадщини, померла у 2012 році.

Згідно заповіту від 18 березня 2004 року ОСОБА_6 заповів дочці ОСОБА_4 : - будинок по пров.Південному,8 у с.Кичкирі з надвірними будівлями; - вклад у Радомишльському ощадному банку; - право на земельну частку(пай) в КСП „Світанок с.Кичкирі площею 4,29 умовних кадастрових гектари, заповів сину ОСОБА_1 будинок по пров.Південному,10 у с.Кичкирі, успадкований ним після смерті матері ОСОБА_9, заповів в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_4 приватизовану земельну ділянку площею 1,01га.

Під час видачі ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад та земельну ділянку площею 3,01 га від 14.12.2012 року нотаріус витлумачив заповіт щодо того, що „вклад в ощадбанку є грошовими вкладами на трьох рахунках, а право на земельну частку( пай) площею 4,29 умовних кадастрових гектари приватизованою земельною ділянкою площею 3,01га. Підстави для повторного тлумачення вказаних пунктів заповіту відсутні.

Посилання позивачів на те, що спадкодавець мав на увазі заповісти дочці квартиру № 1 у цьому будинку, а сину квартиру №2 у будинку про пров.Південнному,8 спростовуються відомостями з погосподарських книг, згідно яких за ОСОБА_6 рахувався будинок по пров.Південнному,8 загальною площею 42кв.м., а за ОСОБА_9 будинок по пров.Південному,10 загальною площею 35,9 кв.м.(а.с.51), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, згідно якого ОСОБА_6 успадкував у 1994 році, після смерті матері, жилий будинок площею 35,9кв.м. Тобто, ОСОБА_6 належало два будинки, один з яких він заповів дочці, а другий - сину. Крім того, рішенням Радомишльського районного суду від 01 грудня 2015 року за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 визнано право власності на жилий будинок №8 із господарськими спорудами по пров.Південному в с.Кичкирі Радомишльського району, чим фактично витлумачено заповіт в цій частині.

Наявність технічного паспорту на будинок №8 в с.Кичкирі загальною площею 11,2 кв.м. на імя позивача ОСОБА_3, виготовленого 25.06.2015 року через одинадцять років після складання заповіту (а.с.39-41), не свідчить про існування в будинку двох квартир на час складання заповіту і намір спадкодавця розпорядитися будинками в інший спосіб, чим зазначено у заповіті.

Що стосується приватизованої земельної ділянки площею 1,01га, то з правоустановлюючих документів на імя ОСОБА_6 вбачається, що право власності на такий обєкт нерухомості за ним зареєстровано не було. Підстави для ототожнення земельної ділянки площею 0,25 га та земельної ділянки площею 0,7608 га, яка в свою чергу складається з пяти земельних ділянок, загальна площа яких становить 1,0108га, відсутні.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 протягом шести місяців не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на час відкриття спадщини із спадкоємцем не проживали, рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або письмову згоду ОСОБА_4 на прийняття ними спадщини не надали, тому згідно ст.1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину і не мають права спадкування, як за заповітом (обовязкова частка), так і за законом на неохоплене заповітом майно.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність позову є обґрунтованим. Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити.

Залишити без змін рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: