Справа № 2-6997/11
Провадження № 6/175/318/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.,

за участю секретаря Паленко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить відстрочити виконання рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання його сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до встановлення його стану та місцезнаходження.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 лютого 2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дане рішення він не оскаржував і добровільно виконував.

У листопаді 2013 року він звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо від неї.

27.04.2016 року у справі № 175/5360/13-ц Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ були скасовані рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року, а сама справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, (суддя Ребров С.О.)

В ході судових засідань Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було встановлено, що Позивач має бажання спілкуватися з сином, брати активну участь у його вихованні, утриманні та розвитку, проте Відповідач перешкоджає Позивачу у спілкуванні з ним, Крім того, Відповідач постійно змінює своє місце проживання, не повідомляючи про це Позивача, чим також створює перешкоди у спілкуванні батька та сина.

Місцезнаходження його сина з лютого 2015 року йому не відоме. Згідно відповіді Державної Прикордонної Служби України від 02.02.2016 року, його син перебуває за межами України з 03.05.2015 року і по теперішній час. Жодних дозволів на вивіз малолітньої дитини він не надавав. Протягом судових засідань судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 жодних клопотань про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька також не вносила.

Додатково повідомляє, що згідно відповіді Державної Прикордонної Служби України від 28.07.2016 року ОСОБА_3 03.12.2015 року поверталась в Україну, але вже без дитини.

06 травня 2016 року він звернувся з заявою про визнання його дитини безвісті відсутньою до Самарського відділу поліції. Згідно відповіді від 24.10.2016 року встановлено, що його син перебуває за межами України, тому працівниками поліції направлено запит до Укрбюро Інтерполу, щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 за межами України.

Також згідно відповіді управління-служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради перевірити цільове витрачання аліментів неможливо. (ст. 186 СК України).

Заявник у відкритому судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та додав, що не відмовляється сплачувати аліменти, але бажає встановити де знаходиться його син. На даний час його дитина знаходиться за межами України і не відомо в якій країні, тому він звернувся з заявою до суду про визнання сина ОСОБА_4 безвісно відсутнім, рішення по даній справі ще не прийнято. І тому вважає, що все вищевказане є підставою відповідно до норм закону для задоволення його заяви та відстрочити виконання судового рішення у звязку з відсутністю дитини в країні і не можливістю встановити її місцезнаходження та її фізичний стан.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_5 заперечував проти задоволення заяви, зазначив, що дійсно в судах перебувають різні цивільні справи, які в даному випадку не мають значення для вирішення даної заяви по суті. На цей час є рішення Дніпропетровського районного суду від 03.02.2012 року, яке набрало чинності і яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» повинно виконуватися належним чином. На момент розгляду справи дитина проживала разом з матірю. Дана заява суперечить вимогам статті 373 ЦПК України і зазначені заявником обставини не можуть бути підставою для її задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зваживши доводи заяви, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 23 грудня 2011 року та до повноліття дитини.

Згідно відповіді від 24.10.2016 року наданої Самарським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, що син заявника ОСОБА_2 перебуває за межами України, тому працівниками поліції направлено запит до Укрбюро Інтерполу, щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 за межами України.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України ГЦОСІ від 02.02.2016 року №64/О-281, вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 виїздив 03.05.2015 року за межі України на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку (без згоди батька).

Згідно положень ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Пленум ВСУ у п.10 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» дав судам роз'яснення про те, що відстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Судом, встановлено, що наразі дитина на утримання якої заявник сплачує аліменти знаходиться за межами України, місцезнаходження якої заявнику не відоме, для встановлення місцезнаходження дитини, ОСОБА_1 було здійснено рід заходів, а саме 06.05.2016 року було подано до Самарського відділу поліції заяву про визнання його дитини безвісті відсутньою, та працівниками поліції було направлено запит до Укрбюро Інтерполу для встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 за межами України, суд вважає, що вказані фактичні обставини у своїй сукупності не свідчать про наявність обставин, що можуть ускладнювати виконання рішення, тому заява ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки обставини, що ускладнюють або виключають виконання рішення зазначені заявником суд не вважає винятковими.

На підставі вищевикладеного та керуючись 210, 373, 293 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.М. Новік