Справа № 369/6085/16-ц
Провадження № 2/369/2894/16
РІШЕННЯ

Іменем України

17.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним і визнання права власності на автомобіль,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на рухоме майно, посилаючись на те, що в листопаді 2012 року у неї виникла необхідність придбати автомобіль для свого батька ОСОБА_3, який мешкає в м. Ладижин, Вінницької області.

27 грудня 2012 року між нею і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона отримала у власність автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, і технічний паспорт на автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, і сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 доларів США.

Про продаж спірного автомобіля вона дізналась від знайомих у м. Вишневому Київської області, де вона в той час винаймала квартиру і проживала, працюючи в м. Києві.

Факт отримання грошових коштів за автомобіль підтверджується розпискою від 27 грудня 2012 року, яку підписав власноручно відповідач.

Оформлення угоди було відкладено у зв»язку з тим, що на той час вони з батьком остаточно не вирішили на кого будуть оформляти автомобіль, а батько не мав змоги приїхати до м. Києва, тому домовились пізніше зняти автомобіль з обліку і перереєструвати на її ім»я. Такий варіант на той час всіх влаштовував.

Після отримання автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, та технічного паспорта вона перегнала його до місця проживання батька і вважала його своєю власністю. Вони встановили сигналізацію, купували запасні частини, робили ремонт.

Батько користувався автомобілем до кінця 2015 року, доки не згубив технічний паспорт на автомобіль.

Вона звернулась до ОСОБА_2 з проханням поновити технічний паспорт та належним чином оформити угоду купівлі-продажу даного автомобіля, але він їй відмовив. Договір купівлі-продажу фактично виконаний, але відповідач ухиляється від належного оформлення переходу права власності.

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як зазначала позивач ОСОБА_1 в позовній заяві, умови договору від 27 грудня 2012 року сторони виконали в повному обсязі, за виключенням зняття автомобіля з обліку та перереєстрації.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, дійсним, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав і не заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами вимог ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим до виконання сторонами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до наявної в матеріалах копії розписки від 27 грудня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 доларів США за автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, претензій до ОСОБА_1 не має. Автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, та технічний паспорт на вищевказаний автомобіль він передав ОСОБА_1 в день отримання грошей, а саме 27 грудня 2012 року.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 06 жовтня 2016 року відповідно до автоматизованої інформаційної системи МВС України станом на 06 жовтня 2016 року за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований транспортний засіб «Мерседес Бенц» 124, 1990 р.в., номерний знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 16 квітня 2009 року.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона 27 грудня 2012 року отримала у власність від ОСОБА_2 легковий автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, і технічний паспорт на вказаний автомобіль, і факт придбання автомобіля підтверджується розпискою від 27 грудня 2012 року.

В зв»язку з цим позивач ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, дійсним, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві і її представником в судовому засіданні не надано суду доказів, що вказаний транспортний засіб набутий нею у власність у встановленому законом порядку відповідно до вимог чинного цивільного законодавства.

Посилання позивача ОСОБА_1 на розписку від 27 грудня 2012 року суд вважає необгрунтованими, оскільки дана письмова розписка не є доказом, що вказаний автомобіль позивач набув у власність у встановленому законом порядку.

Також необгрунтованими є і доводи позивача ОСОБА_1 в позовній заяві, що вона звернулась до ОСОБА_2 з проханням поновити технічний паспорт та належним чином оформити угоду купівлі-продажу даного автомобіля, але він їй відмовив, та що договір купівлі-продажу фактично виконаний, але відповідач ухиляється від належного оформлення переходу права власності.

За таких обставин суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, дійсним, і посилання позивача в обгрунтування заявлених вимог на ст. 220, ст. 328 ЦК України в даному випадку є безпідставними.

Суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на вказаний автомобіль не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимог чинного цивільного законодавства України, що регулюють правові підстави набуття права власності на майно.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним і визнання права власності на автомобіль, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 15, 16, 220, 316, 317, 321, 328, 334, 392, 629, 655 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним і визнання права власності на автомобіль відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.