Провадження № 2/520/1325/16
Рішення

іменем України

09 серпня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору удаваним та переведення прав та обовязків покупця, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 за яким відкрито провадження у справі, та згодом до участі у справі було залучено третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

У поданому позові позивач просить суд визнати удаваним в частині придбання ОСОБА_2 ? частини квартири за адресою м. Одеса, вул. Ільфа та ПетроваАДРЕСА_1 по договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №1100 та перевести права та обовязки покупця ОСОБА_2 на ОСОБА_1.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що гроші на купівлю квартири №82 по вул. Ільфа та Петрова, буд. 43, в м. Одесі, вона отримала від продажу іншої своєї №208 у будинку 10/12 по вул. Разумовського у м. Одеса та з її особистих заощаджень, а її син ОСОБА_2 не вклав жодних грошових коштів у купівлю квартири, а тому договір купівлі-продажу від 30 липня 2013 року в частині прав та обовязків покупця ОСОБА_2 є удаваним.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивач пояснила суду, що вона дійсно мала намір на придбання квартири для себе та свого сина, та у такий спосіб фактично подарувала йому частину квартири, подарувавши йому грошові кошти, для участі у вказаному договорі купівлі-продажу та придбання його частки квартири. Таким чином позивач вказувала, що зазначена квартира була придбана повністю за її гроші позивача.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_7 визнали позовні вимоги та вказані у позові обставини у повному обсязі та не заперечували проти задоволення заявлених до позивача вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не довів, що саме за її кошти було придбано спірну квартиру, а також на те, що учасники спірного договору купівлі-продажу намагались приховати інший правочин, коли укладали цей договір, а тому він не може бути визнаний удаваним. Додатково представник третьої особи зауважував про те, що наведені позивачем підстави позову те, що позивач подарувала відповідачу кошти на придбання квартири, не є підставою для визнання самого договору купівлі-продажу удаваним.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що спірна квартира дійсно була придбана за грошові кошти ОСОБА_1, а її син ОСОБА_2 не вклав жодних коштів у придбання квартири. Свідок пояснив суду, що купівлею квартири позивач ОСОБА_1 хотіла забезпечити житлом свого сина, який виступив учасником договору купівлі-продажу на його прохання, ОСОБА_9 вказав, що сторони договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року хотіли укласти саме договір купівлі-продажу та не намагались приховати іншого правочину.

Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності.

Так, дослідивши доводи сторін, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне.

Як встановлено у судовому засіданні, 24 липня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу від 24 липня 2013 року, продаж квартири було вчинено за 272000,00 грн.

23 липня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_11 МКБ» та ОСОБА_2 було укладено договір на користування індивідуальним сейфом.

Відповідно до п. 2.1. договору на користування індивідуальним сейфом, ОСОБА_11 надає у користування Клієнту індивідуальний сейф на строку з 23.07.2013 року по 01.08.2013 року.

Згідно наданих суду сторонами пояснень, вилучені ОСОБА_1 від продажу квартири АДРЕСА_2 грошові кошти були розміщені у вказаному банківському сейфі.

30 липня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа та ПетроваАДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу вартість квартири склала 325000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі ст. 235 ЦК України, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, при вирішенні спору про визнання правочину удаваним, необхідно встановлення того, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

При цьому суд зауважує про те, що наведені позивачем доводи та пояснення, щодо того, що фактично договір купівлі-продажу було профінансовано за її кошти (за рахунок коштів, вилучених від продажу квартири АДРЕСА_2 та інших накопичених нею коштів), що перед укладенням договору купівлі-продажу частково були передані відповідачу ОСОБА_2 для сплати ним його частки кошів за спірну квартиру, суд відхиляє, оскільки закон не повязує удаваність правочину із такими обставинами, а отже, виходячи з заявлених позивачем вимог саме про визнання правочину удаваним, такі обставини та надані на їх підтвердження докази не стосуються предмета доказування у справі про визнання договору купівлі-продажу удаваним, оскільки фактично свідчать про відносини сторін, які передували укладеному договору, а тому, суд, відповідно до положень ч.3 ст. 58 ЦПК України суд такі докази та пояснення до уваги не бере.

Крім того суд зазначає і про те, що сторонами було надано до суду відомості про статки сторін, зокрема довідку Пенсійного фонду України №5287 від 19.10.2015 року, з якої вбачається, що у 2012 року заробіток ОСОБА_2 для нарахування пенсії склав 32181,75 грн.; у 2013 році, відповідно, 12396,73 грн., а також відомості про те, що третя особа, - є керівником Приватного малого підприємства «Екс» (про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія якої залучена до матеріалів справи), однак з приводу таких доводів суд вказує, що наведені обставини не повязані з предметом доказування у справі про визнання правочину удаваним з наведених позивачем підстав.

Так, з наданих у судовому засіданні пояснень учасників справи та показань допитаного у судовому засідання свідка, судом встановлено, що сторони договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2013 року хотіли укласти саме договір купівлі-продажу, вони діяли свідомо та не намагалися приховати якийсь інший правочин.

Такий висновок суду кореспондує встановленим у судовому засіданні обставинам, - що первинний намір покупці мали саме на придбання квартири для забезпечення себе житлом, що за вказаним спірним договором купівлі-продажу покупці сплатили, а продавець отримав визначені договором грошові кошти (вартість предмету продажу), що продавець передав, а покупці прийняли у власність спірну квартиру. При цьому зазначений договір купівлі-продажу викладено із додержанням вимог чинного, на час його укладення, законодавства - його укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчено та проведено його державну реєстрацію.

З такого, огляду на не доведення позивачем удаваності спірного правочину, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 235, 655, 656 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору удаваним та переведення прав та обовязків покупця відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров