Справа № 308/8847/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю., при секретарі: Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року, яке просить скасувати і винести нове про закриття провадження у справі. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності: ОСОБА_2 у цілому 1/1 на нерухоме майно вбудовані приміщення част. літ. «А» 1-го поверху (позиція 1,2) площею 67.4 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, буд. 17, реєстраційний номер майна 3921708, реєстраційний номер обєкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно НОМЕР_1, номер запису про право власності 101402, внесений 07.02.2013 р.; ОСОБА_5 на 1/2 спільної часткової власності на нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ. «А» 1-поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Ужгород, вул. Корзо, буд. 17, реєстраційний номер майна 36233656, реєстраційний номер обєкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно 0, номер запису про право власності 1561434, внесений 08.07.2013 р.; ОСОБА_4 на 1/2 спільної часткової власності на нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ. «А» 1-поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, буд. 17, реєстраційний номер майна 36233656, реєстраційний номер обєкта згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно 0, номер запису про право власності 1561434, внесений 08.07.2013 р., номер запису про право власності 1560945, внесений 08.07.2013 р.; провадження у частині вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин Взуття» і ОСОБА_3, від 07.07.2011 р. закрито; провадження у частині вимог про витребування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин Взуття» з володіння ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбудованих приміщень, які знаходяться за адресою: 88000,Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Корзо, буд. 17 закрито.

Представник апелянта в апеляційній скарзі доводить про незаконність та необґрунтованість рішення, ухвалення такого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Указує на те, що ОСОБА_2 на цей момент є дійсним власником спірного нерухомого майна, а позивач не звертався у порядку, передбаченому законодавством, до державного реєстратора з вимогою зареєструвати своє право власності чи скасувати право власності відповідача. Вважає, що спір у силу приписів закону та постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 р. № 3 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» є підсудним адміністративному суду, а тому провадження у цій справі мало бути закритим судом першої інстанції. Зазначає, що обєкт нерухомості, який перебуває у власності ОСОБА_2, є предметом іпотеки між нею і ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.03.2012 р., а це виключає можливість скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Вказує на те, що майно було набуте ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного між нею і ОСОБА_3, який у жодному з судових проваджень не був визнаний недійсним, а тому є чинним. Указує на те, що скасування державної реєстрації та позбавлення ОСОБА_2 права власності на спірний обєкт впливає на права орендарів, із якими ОСОБА_2 уклала договори оренди. Посилаючись на ст. 205 ЦПК України, вважає, що суд має закрити провадження у справі, так як вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом першої інстанції було встановлено, що ТзОВ «Магазин «Взуття» зареєстроване як юридична особа 11.12.1995 р. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 р. у справі №308/12227/13-ц визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 07.07.2011 р., укладений між Товариством і ОСОБА_3; витребувано на користь Товариства з володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - вбудовані приміщення част. літ. «А» 1-го поверху (позиція 1, 2) площею 67,4 кв. м реєстраційний номер - 3921708, за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, буд. 17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0029, шляхом його передачі в натурі; витребувано на користь Товариства з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_5 нерухоме майно - вбудовані приміщення, част. літ. «А» 1-поверху (позиція 1''', 2''', 3, 4, 5, 6, 7) загальною площею 67,4 кв. м, реєстраційний номер - 36233656 за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, буд. 17, яке розташоване на земельній ділянці площею 53,9 кв. м, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0029 шляхом його передачі в натурі. Указані судові рішення залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. Задовольняючи позовні вимоги, суди встановили, що спірне майно вибуло з володіння власника (Товариства) на підставі рішення зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 7 від 06.07.2011 р., в подальшому скасованого рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.10.2013 р., тобто вибуло з володіння власника поза його волею, а тому товариство має право витребувати його від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Позов у частині вимог про визнання недійсним із моменту укладення договору купівлі-продажу від 07.07.2011 р. та витребування нерухомого майна від відповідачів шляхом його передачі в натурі підлягає закриттю провадженням як тотожний спору в справі № 308/12227/13-ц. Вимоги ж позивача в частині скасування державної реєстрації права власності на витребуване у відповідачів майно підлягає розгляду по суті, оскільки вона не розглядалась судами в іншій справі та щодо неї рішення суду не постановлялось. При цьому судом встановлено, що згідно відомостей, зазначених в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно, яке було витребувано за рішенням суду на користь товариства, зареєстровано за відповідачами. Оскільки вказані позовні вимоги в цій справі заявлені в позові щодо нерухомого майна і не стосуються дотримання державним реєстратором процедури здійснення державної реєстрації, то їх належить розглядати у порядку цивільного судочинства. Скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду врегульоване Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зокрема, ст. 19 ч.1 п.5, ст. 26) та «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 від 17.10.2013 р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин і судового вирішення спору). Однак, указане рішення суду першої інстанції про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним не є таким рішенням, оскільки без зазначення у рішенні суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно не можне вважати, що відбувся реальний захист права власності позивачів (законних власників). Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі відповідають обставинам справи та зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 дотепер є дійсним власником спірного нерухомого майна, оскільки позивач не звертався у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» до державного реєстратора з вимогою зареєструвати своє право власності чи скасувати право власності відповідачів, а отже, не реалізував усіх досудових заходів захисту свого права, спростовується наступним. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку , передбаченому підпунктом « а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації. Дана норма Закону не містить умови, на підставі чого має вноситися запис про скасування державної реєстрації: чи це має бути рішення суду, чи особисте звернення заінтересованої особи до реєстратора. Кожна особа має право обирати такий спосіб захисту свого порушеного права, який на її думку буде в повному обсязі захищати її права. До того ж, оскільки відповідач ОСОБА_2 дотепер вважає себе законним власником витребуваного від неї майна, що безумовно свідчить про наявність спору між сторонами з приводу заявленої вимоги про скасування державної реєстрації прав. Заявлена позивачем вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно є похідною від визнання договору купівлі-продажу майна від 07.07.2011р. недійсним та витребування такого майна з чужого незаконного володіння і технічно завершує здійснений судом захист порушеного права власності позивача. Тобто, в нашому випадку без скасування державної реєстрації прав за попередніми набувачами спірного майна не відбудеться повного судового відновлення порушеного права власності позивача, а подальше існування державної реєстрації за вказаними особами позбавлене правового змісту. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки вказаним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року договір купівлі-продажу від 07.07.2011 р. між ТОВ «Магазин Взуття» та ОСОБА_3 визнано недійсним і витребувано спірне майно з володіння ОСОБА_2, то воно вже не належить ОСОБА_2 апріорі, а наявність відомостей у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є похідним (технічним питанням). Довід апеляційної скарги про те, що спір про скасування державної реєстрації речових прав, яке здійснюються державним реєстратором, є підсудним адміністративному суду, а провадження у даній справі мало бути закрито судом першої інстанції, є необґрунтованим. Так, предметом спору є не перевірка адміністративно-розпорядчих дій державного реєстратора, а зобов'язання вчинити дії, безпосередньо пов'язані зі спором про захист права власності, що не стосується захисту прав у контексті публічно-правових відносин. Згідно з п.3 постанови Пленуму ВАСУ «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 3 від 20.05.2013 р. вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань. Проте, з характеру спірних правовідносин випливає, що спір не є публічно-правовим, а позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності є похідною від визнання договору купівлі-продажу від 07.07.2011 року недійсним, що послугувало витребуванню з володіння ОСОБА_2 нерухомого майна і передання його в натурі ТОВ « Магазин Взуття». Тобто, спірні правовідносини не містять ознак публічно-правового спору, не повязані з здійснення органами державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій, а тому підстав для розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства немає. Колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно. Довід апеляційної скарги, про те, що обєкт нерухомого майна, щодо якого виник спір, є обтяженим предметом іпотеки між ОСОБА_2 і ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.03.2012 р., що виключає можливість скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно до моменту виключення майна з Єдиного реєстру обтяжень, спростовується самостійним правом Банку як позичальника та іпотекодержателя на захист свого порушеного права та інтересу. Твердження апеляційної скарги про те, що договір дарування, який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 23.03.2012 р., не скасований, а підстава набуття права власності ОСОБА_2 є відмінною від підстави набуття такого ОСОБА_3, що виключає скасування державної реєстрації права власності такої у судовому порядку, спростовується фактичними обставинами справи та нормами матеріального права. Так, указаним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2014 р. встановлено, що через недодержання у момент вчинення договору купівлі-продажу від 07.07.2011 р. між ТОВ «Магазин Взуття» та ОСОБА_3 вимог, встановлених ч.3 ст. 203 ЦК України, такий правочин є недійсним. Згідно з положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником неодноразово відчуженого майна, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Тобто, для цілей віндикації договір дарування, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і є наступним після визнаного судом недійсним договору купівлі-продажу між ТОВ «Магазин «Взуття» і ОСОБА_3, не потребує окремого скасування або визнання недійсним в самостійному судовому провадженні. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено, а доводи апеляційної скарги не дають таких підстав як необґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року залишити без змін 3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: