СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5046/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Семаніва Ю.В., розглянувши матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 про виселення,

В С ТА Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом про виселення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, дана позовна заява була розподілена судді Семанівій Ю.В. та передана у провадження 01.09.2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків, з підстав порушення вимог ст. 119, 120 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали суду, 04.11.2016 року ОСОБА_3, яка за текстом заяви є дружиною позивача по справі було подано позов від свого імені до ОСОБА_4 про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд зазначає, що подана заява не виконує вимоги ухвали суду від 05 вересня 2016 року, висунуті у провадженні за позовом ОСОБА_2, оскільки вона є поданої від іншої особи, первісний позивач відповідно до наданої редакції позову не є навіть стороною у вказаній справі. У зв'язку з чим, суддя не може прийняти подану позовну заяву у якості заяви про виправлення недоліків, вказаних в ухвалі суду. У даному випадку, новий позивач має право на звернення до суду в порядку, визначеному ст. 118-120 Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним ( Рішення Суду у справі " ОСОБА_5 проти Франції " від 16 грудня 1992 року).

У відповідності до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений судом строк не виконає у повному обсязі вимоги викладені в ухвалі про усунення недоліків, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовною заявою.

Керуючись ч. 2 ст. 121, п.3 ч.1 ст. 293, 294, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 про виселення - визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Семаніва