АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Шаховніна М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

НемировськоїО.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У мотивування вимог посилалася на те, що наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 14 березня 2008 року №46-к її призначено на посаду начальника відділу бухгалтерського відділу та обліку Виконавчої дирекції Фонду, а наказом №402-к від 20 серпня 2013 року - призначено на посаду начальника Управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду.

Наказом №394-к від 19.11.2015 року її звільнено з займаної посади згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи.

Так, наказ про її звільнення підписаний заступником директора ОСОБА_3, який за посадою відповідно до статуту Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не наділений повноваженнями прийняття та звільнення з роботи працівників.

Крім того, до її повноважень не входили організаційно-розпорядчі або адміністративно господарські функції та підписання розпорядчих документів.

Таким чином, начальник управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду не є посадовою особою у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в контексті Закону України «Про акціонерні товариства», а Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту та не відноситься до жодного з видів акціонерних товариств.

Також, її звільнення відбулося з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки саме з 19 листопада 2015 року (момент звільнення) вона перебувала на лікарняному.

На додаток, посилалася на ст. 235 КЗпП України, за якою при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахування наведеного просила суд:

- скасувати наказ №394-к від 19.11.2015 року;

- поновити її на посаді начальника управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності;

- стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на її користь середній заробіток за період з 19 листопада 2015 року по 19 грудня 2015 року у розмірі 12 135 грн 86 коп. та середній заробіток до дня поновлення на і роботі.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано наказ №394-к від 19 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_2» незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 20 листопада 2015 року.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 84 134 грн 40 коп. з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в дохід держави судовий збір у розмірі 974 грн 40 коп.

Допущено негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Не погоджуючись з рішенням суду, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, начальник Управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатностіє посадовою особою, так як здійснює керівництво Управлінням як структурним підрозділом, здійснює управління трудовим колективом та виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, що підтверджується розділом 5 Положення про управління бухгалтерського обліку та звітності.

При звільненні ОСОБА_2 відповідачем дотримані всі норми чинного трудового законодавства, зокрема, здійснено виплату вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку, що становить 63 122,90 грн, як це вимагає ст. 44 КЗпП України.

Однак, суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідачем виплачена сума вихідної допомоги, та зазначив суму, що підлягає стягненню у розмірі 84 134,40 грн, починаючи з 20.11.2015 року по 10.06.2016 року.

Також, посилаючись на ст. 240-1 КЗпП України, вказує, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перебуває у стані припинення та діє ліквідаційна комісія щодо припинення цієї юридичної особи, поновлення ОСОБА_2 є неможливим з огляду на приписи ч. 4 ст. 105 ЦК України, а тому у разі визнання незаконним звільнення рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням вимог ст. 240-1 КЗпП України.

Заслухавши доповідь судді, учасників процесу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено та сторонами підтверджено, що наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 14 березня 2008 року №46-к ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відділу бухгалтерського відділу та обліку Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а наказом №402-к від 20 серпня 2013 року - призначено на посаду начальника Управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №394-к від 19.11.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду в зв'язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Підстава: службова записка начальника юридичного управління від 23.10.2015 року, службова записка начальника управління господарського забезпечення від 09.11.2015 року, доручення в.о. директора Виконавчої дирекції Фонду від 10.11.2015 року головному бухгалтеру ОСОБА_2 про надання пояснень, пояснення ОСОБА_2 від 10.11.2015 року. (а.с. 10 т. 1)

Згідно акта від 19.11.2015 року ОСОБА_2 ознайомилася з наказом про звільнення, але від підпису на наказі про ознайомлення відмовилася. (а.с. 52 т. 1)

27 листопада 2015 року позивач отримала вихідну допомогу при звільненні у розмірі 63 122,90 грн (депоновані кошти), що підтверджується видатковим касовим ордером від 27.11.2015 року. (а.с. 51 т. 1)

Пунктом 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року 1255-VII.

Вказаний Закон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП).

При цьому, в пункті 9 пояснювальної записки до вищевказаного законопроекту (№4586 від 27 березня 2014 року) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч. 2 ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом №1255-VII були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що начальник Управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатностіє посадовою особою, так як здійснює керівництво Управлінням як структурним підрозділом, здійснює управління трудовим колективом та виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, що в свою чергу дає підстави для застосування до позивача п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є некомерційною самоврядною організацією та не є господарським товариством, а тому застосування відповідачем цієї норми для розірвання трудового договору та звільнення позивача є неправомірним.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника управління бухгалтерського обліку та звітності Виконавчої дирекції Фонду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається й на те, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перебуває у стані припинення та діє ліквідаційна комісія щодо припинення цієї юридичної особи, а тому поновлення ОСОБА_2 є неможливим з огляду на приписи ч. 4 ст. 105 ЦК України, а тому у разі визнання незаконним звільнення рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням вимог ст. 240-1 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта з огляду на таке.

Згідно із ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване (не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладається обов'язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася або продовжувалася на цей день ліквідація підприємства. Тому саме по собі прийняття рішення про ліквідацію підприємства не може бути підставою для відмови в позові про поновлення на роботі і перекладення обов'язку здійснити на користь працівника визначені законодавством виплати на іншого суб'єкта, зазначеного у ст. 240-1 КЗпП.

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2015 року прийнято рішення про припинення юридичної особи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в результаті ліквідації. (а.с. 35 т. 2)

За інформацією з сайту https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch (безкоштовний пошук відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 17.12.2015 року перебуває в стані припинення.

Із зазначеного вбачається, що відповідач по справі не ліквідований, а лише перебуває в стані припинення.

Крім того, як зазначає апелянт, на виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105 Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розпочав процедуру реорганізації шляхом злиття Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За вимогами абз. 3 п. 2, п. 5, абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період

Згідно довідки Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №19 від 19.02.2016 року середньоденна заробітна плата за 2 останні місяці роботи до моменту звільнення становить 600,96 грн. (а.с. 77 т. 1)

Визначаючи середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 20.11.2015 року по 10.06.2015 року (600,96 грн * 140 днів = 84 134,40 грн), суд підставно дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 84 134,40 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на виконання вимог ст. 44 КЗпП України при звільненні позивачу була нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі 63 122,90 грн. (а.с. 51 т. 1)

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що за наявності рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі відпали правові підстави для виплати вихідної допомоги, яка була отримана нею при звільненні в сумі 63 122,90 грн.

За наведених обставин Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з урахуванням отриманої неї суми 63 122,90 грн повинен виплатити ОСОБА_2 21 011,50 грн.

Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми з 84 134,40 грн до 21 011,50 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам і підстав для його скасування не встановлено.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і в колегії суддів відсутні правові підстави для його переоцінки.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи пропорційність присудження судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 697,31 грн.

Таким чином, рішення суду в частині визначення розміру судового збору підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми з 974,40 грн до 697,31 грн.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в частині стягнення з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму стягнення з 84 134,40 грн до 21 011,50 грн.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в частині стягнення судового збору з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в дохід держави змінити, зменшивши суму з 974,40 грн до 697,31 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В.Немировська