АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвей» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвей» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення з 14 липня 2015 року по 24 серпня 2015 року включно у розмірі 27 994грн. 68коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що рішенням Подільського районного суду м. Києві від 13 липня 2015 року її поновлено на посаді заступника директора ТОВ «Форвей» з 31 березня 2015 року, стягнуто з товариства на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68 986 гривень 89 копійок та моральну шкоду в розмірі 1 000грн. Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києві від 13 липня 2015 року допущено негайне виконання рішення від 13 липня 2015 року в частині її поновлення на посаді заступника директора в ТОВ «Форвей» з 31 березня 2015 року.

Позивач стверджувала, що 14 липня 2015 року з'явилась на своє робоче місце, проте її не було допущено до виконання її обов'язків і до робочого місця. 15 липня 2015 року вона звернулась до виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження, однак, тільки 25 серпня 2015 року отримала лист-вимогу з'явитися на робоче місце не пізніше наступного дня після отримання такого листа.

Позивач вважає, що її трудові права були грубо порушені, оскільки її було поновлено на роботі лише 25 серпня 2015 року, тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням суду від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення в сумі 18 996,39 гривень. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвей» на користь держави судовий збір в сумі 487грн. 20коп.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/7504/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідач посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, не дослідження

та не з'ясування обставин, що мають значення для справи і не надання належної оцінки

- 2 -

наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності.

Відповідач стверджує, що судом неправомірно не було взято до уваги ту обставину, що йому не було відомо про рішення суду про негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі, так як додаткове рішення було прийнято у відсутність представника відповідача і його текст не був направлений на адресу відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2015р. позивача поновлено на посаді заступника директора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Форвей» з 31 березня 2015р.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2015р. допущено негайне виконання рішення від 13 липня 2015р. в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора ТОВ «Форвей».

13 липня 2015р. Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист та 16 липня 2015р. відкрито виконавче провадження.

Наказом № 78-К/тр директора ТОВ «Форвей» від 11 серпня 2015р. на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 поновлено на роботі з 31 березня 2015р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ на виконання був поданий 15 липня 2015р., рішення виконане тільки 11 серпня 2015р, а відтак відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі 6-435цс15.

- 3 -

Проте, відповідачем рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі виконано не було.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що після ухвалення судом рішення 13 липня 2015р. про поновлення позивача на роботі, відповідач видав наказ тільки 11 серпня 2015р., суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення та наявність підстав для відповідальності, яка передбачена ст. 236 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був обізнаний про додаткове рішення суду, не звільняє його від відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України, так як вимога про негайне виконання рішення про поновлення незаконно звільненого працівника міститься у ч. 5 ст. 235 КЗпП України і її виконання не залежить він ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Також не пов'язана відповідальність за негайне невиконання рішення суду про поновлення працівника на роботі з примусовим виконанням рішення суду, так як законодавець передбачив, що таке рішення суду підлягає негайному виконанню у добровільному порядку з моменту його проголошення.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України підстав для перегляду рішення суду в цій частині апеляційним судом не має.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовні обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвей» відхилити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: