АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю. М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування збитків,-

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», поданою представником ОСОБА_2

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування збитків. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 9300,00 грн. та судовий збір у розмірі 250, 00 грн., а всього стягнуто 9550, 00 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невірну оцінку доказів просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні майнових вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Справа № 758/6280/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11684/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ю.Л. Зарицька
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував у повному обсязі характер спірних правовідносин, не у повній мірі з'ясував, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чим порушив п 2, 3 ч.1 ст. 214 ЦПК України. Вказав, що суд фактично вирішив даний спір за моделлю деліктних правовідносин, адже ПрАТ«Українська пожежно-страхова компанія» не є завдавачем шкоди та несе майнову відповідальність виключно на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку Товариства, акт виконаних робіт за своєю природою не може носити характер незалежної оцінки збитків та не може бути доказом на підставі якого суд визначив розмір страхового відшкодування. Належним доказом, який підтверджує вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу є саме висновок аварійного комісара, звіту або висновку експерта (експертного дослідження). Товариство послалось на порушення судом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд при ухвалення оскаржуваного рішення не надав оцінку доказам наведених відповідачем у запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, заочне рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за його відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки неявка зазначеної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю не може погодитися, а саме в частині визначення розміру страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.10.2014 року у м. Запоріжжя трапилась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіль «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно полісу № АІ/№1258477 (а.с. 34).

Учасники ДТП (ОСОБА_3 та ОСОБА_4.) за власним волевиявленням погодились з тим, що ДТП сталась з вини ОСОБА_4, який порушив правила дорожнього руху (а.с. 36 пояснення ОСОБА_4.) та не викликали співробітників компетентного органу для оформлення даної ДТП, а склали Повідомлення про ДТП, яке було подано страховику 08.10.2014 року.

Внаслідок ДТП автомобілям було завдано пошкодження, що підтверджується повідомленням про ДТП (а.с. 4) та схемою ДТП (а.с. 5)

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила у виплаті страхового відшкодування посилаючись на неправильне складення повідомлення, а також схеми ДТП (а.с. 6). Зокрема як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування Страховик посилався на те, що частина «В» повідомлення не заповнена ОСОБА_3, а також обома водіями не вказано кількість клітинок відмічених хрестиком, що є порушенням Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Однак, зазначені обставини не є підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування. Так, частина «В» повідомлення не заповнена ОСОБА_3, оскільки в переліку доступних клітинок відсутнє таке значення як «під час руху в своїй смузі». Крім того, згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- IV від 01.07.2004 року жодною із статей не передбачено таку підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування як неправильне заповнення Повідомлення про ДТП. Що стосується схеми ДТП, то 22.01.2015 року до страхової компанії було окремо подано схему ДТП із зазначенням розташування автомобілів на момент настання ДТП.

Так, відповідно до преамбули Закону № 1961- IV вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961- IV страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно статті 28 Закону № 1961- IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до пункту 36.2 Закону № 1961- IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Позивач подав страховику усі необхідні документи (у відповідності до вимог статті 35 Закону № 1961- IV).

Таким чином, зазначена подія (ДТП) мала місце під час дії договору страхування, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» належних та переконливих доказів щодо недостовірної інформації про ДТП суду не надано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що подія, яка сталась 07.10.2014 року у м. Запоріжжя (виявлені позивачем пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП), є страховим випадком відповідно до вказаного договору, в зв'язку з чим відмова страхової компанії у виплаті ОСОБА_3 страхового відшкодування є необґрунтованою та неправомірною. Так, в заяві-повідомленні (а.с.36) сам ОСОБА_4 зазначає, що він не уступив дорогу автомобілю «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 та скоїв зіткнення з ним. Колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, а саме рухаючись по вул. Куйбишева в м. Запоріжжя та здійснюючи поворот ліворуч, він не пропустив автомобіль «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

Так, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12). Ця втрата підлягає відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Як вбачається із Полісу № АІ/1258477 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 25.06.2014 року, сума франшизи складає 500 грн.

Разом з тим, задовольняючи уточнені позовні вимоги суд першої інстанції зазначену норму закону не врахував, та безпідставно стягнув з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» обумовлену договором страхування суму франшизи, що складає 500, 00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Акт виконаних робіт за своєю природою не може носити характер незалежної оцінки збитків колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Пунктом 34.3. Закону України № 1961 -IV визначено, у разі якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України № 1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частина третя статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»від 12 липня 2001 року №2658-111 із змінами і доповненнями, проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Абзац десятий, другої частини, статті 7 вищезазначеного Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Як вбачається, позивачем розмір відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля визначався на підставі акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_7 від 08.11.2014р. № 635. З наданого позивачем акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_7, вбачається, що вартість ремонту становить 9 300 грн. (а.с. 90-91).

Даний акт виконаних робіт не був спростований стороною відповідача, а тому колегія суддів вважає, що даний доказ у справі може бути визнано допустимим, на підставі якого встановлено вартість матеріального збитку, заподіяного позивачеві пошкодженням його автомобіля.

Посилання ПрАт «Українська пожежно-страхова компанія» як на підставу відмови у задоволення позову на наявність рапорту аварійного комісара щодо встановлення обставин пригоди та відсутності підстав для визначення події страховим випадком колегією суддів оцінюються критично, оскільки спростовується зібраними у справі доказами.

Інші доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 307 ЦПК України, має право змінити рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів змінює заочне рішення суду першої інстанції, зменшує суму стягнутого з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування (на франшизу у розмірі 500 грн.) з 9300,00 грн. до 8800,00 грн. та, відповідно, зменшує загальну стягнуту суму з 9550, 00грн. до 9050, 00 грн.

В іншій частині заочне рішення суду колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п.1,3 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», подану представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року змінити.

Зменшити суму стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування з 9 300 (дев'ять тисяч триста) грн. 00 коп. до 8800 (вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., зменшивши загальну стягнуту суму з 9550 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. до 9050 (дев'ять тисяч п'ятдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: