Справа № 346/3690/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2442/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу № 13 про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до житлово-будівельного кооперативу № 13 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 травня 2011 року померла його сестра ОСОБА_4, якій належала на праві власності квартира № 19 у кооперативному будинку № 16 по вул. Стефаника в м. Коломия і після її смерті відкрилася спадщина на квартиру.

Посилаючись на те, що він є спадкоємцем другої черги за законом, на момент смерті сестри постійно проживав з нею, але не був зареєстрованим в квартирі, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він не може, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, просив позов задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не було враховано, що разом із ОСОБА_4 проживав її син ОСОБА_5, який після смерті матері був єдиним спадкоємцем першої черги за законом, однак 05 квітня 2012 року він помер, не оформивши спадщини, проте, 05 жовтня 2011 року ОСОБА_5 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а тому квартира йому належала з часу відкриття спадщини.

Зазначає, що вона є спадкоємцем третьої черги за законом після смерті ОСОБА_5 як його тітка, у звязку з відсутністю спадкоємців першої та другої черги. До цієї ж черги спадкоємців ввійшли відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року було визнано мирову угоду про поділ між нею, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5, однак при розгляді цієї справи була залишена без розгляду вимога про визнання права власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, так як ОСОБА_2 заявляв, що квартири немає, а у них із ОСОБА_6 не було документів на квартиру і вони не могли отримати інформацію про прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті матері.

Вважає, що ОСОБА_2 умисно не повідомив суд про наявність інших спадкоємців після смерті сина ОСОБА_4 ОСОБА_5, і в такий спосіб заволодів квартирою в цілому, щоб не ділити її з спадкоємцями.

Крім того, вважає, що позов ОСОБА_2 будо предявлено до неналежного відповідача, оскільки за відсутності спадкоємців відповідачем повинен був бути орган місцевого самоврядування за місце відкриття спадщини.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В засідання апеляційного суду представники ОСОБА_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав

Позивач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_9 та представник житлово-будівельного кооперативу № 13 ОСОБА_10 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проживав разом з сестрою, а тому вступивши у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 набув право власності на квартиру.

Проте погодитися з таким висновком не можна у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до розяснень, викладених у до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування за законом здійснюється почергово.

За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу).

Частиною пятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5 право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Коломийської міської ради за № 207 від 20 червня 2000 року було вирішено оформити за ОСОБА_11 право власності на квартиру №19 в кооперативному будинку №16 по вул. Стефаника в м. Коломия.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 11 травня 2011 року, яка за життя свідоцтво про право власності на квартиру не отримала.

З врахуванням того, що спадкодавцем було повністю внесено пайовий внесок за квартиру в житлово-будівельному кооперативі, така квартира входить до складу спадщини.

05 жовтня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до Коломийської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а.с. 36).

А тому за наявності спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 набув право власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_4 є необґрунтованим й таким, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Також встановлено, що 05 квітня 2012 року помер ОСОБА_5 і із заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору звернулися рідні дядько спадкодавця ОСОБА_2 та тітки ОСОБА_6 та ОСОБА_3

А тому відповідно до ст. 1263 ЦК України ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належать до третьої черги спадкоємців померлого ОСОБА_5 та в установленому законом порядку і строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

З оглянутої в засіданні апеляційного суду цивільної справи № 346/2292/15-ц за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно вбачається, що позивачі в судовому порядку просили визнати за кожною право власності по 1/3 частині на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 у звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на майно.

В рамках даної цивільної справи між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2,

ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року було визнано мирову угоду за якою сторони погодили, що спадковим майном після смерті ОСОБА_5 є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Моцарта, 119 в м. Коломия та незакінчений будівництвом будинок, процент готовності якого становить 44 % по вул. Наукова, 16а в м. Коломия.

Також сторонами було погоджено, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнають за відповідачем ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Моцарта, 119 в м. Коломия та відмовляються від права власності на частину вищевказаного будинку. Відповідач ОСОБА_2 визнає за позивачами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 право власності на будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності якого становить 44 % по вул. Наукова, 16а в м. Коломия та відмовляються від права власності на частину вищевказаного будинку. Сторони підтвердили, що після підписання даної мирової угоди, вони не мають більше один до одного жодних претензій з приводу предмету спору.

Разом з тим, ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року про затвердження мирової угоди спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 не вирішувався.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, вказавши відповідачем житлово-будівельний кооператив №13.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на спадкове майно за змістом ст. 392 ЦК України є особа, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, а за її відсутності територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відтак, суд першої інстанції на порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, оскільки ОСОБА_3, як спадкоємець третьої черги за законом після смерті ОСОБА_5 мала бути залучена до розгляду справи.

У разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Враховуючи, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не може бути усунуте апеляційним судом, оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу № 13 про визнання права власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_12