Справа № 317/4572/16-ц
№/п 2/317/1682/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді Яркіної С.В.
за участю представника секретаря Ігнатченко Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В провадженні Запорізького районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В позові зазначила, що вона є власником житлового будинку № 37 по вул. Межовій у смт. Балабине, Запорізького району Запорізької області, що підтверджується договорами дарування будинку від 27.09.2016р., зареєстрованого в реєстрі за №2178 та від 28.09.2016р., зареєстрованого в реєстрі за №2188. На теперішній час позивач розпорядитися своїм будинком в повному обсязі не має можливості з причини того, що в будинку зареєстрована стороння для неї особа відповідач ОСОБА_2, яка станом на теперішній час в будинку позивача зареєстрована, але не проживає, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує. Будь-яких договірних правовідносин між відповідачем та позивачем не існувало. Вказаними діями відповідач порушує право власності позивача, тому вона вимушена звернутися до суду та просить суд задовольнити її позовні вимоги.
У судове засідання позивач не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява, з якої вбачається, що позивач підтримала позов, просила задовольнити його в повному обсязі.
Відповідачв судове засідання не зявилася, повідомлялась відповідно до ч. 4, ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Тому суд вважає, що відповідач є належним чином повідомлений.
Суд, враховуючи, факт неявки відповідача у судове засідання та його належне повідомлення про час і місце судового засідання, відсутність поважних причин неявки відповідача, а також відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, вважає за можливим розгляд справи провести у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом відповідно до ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 37 по вул. Межовій у смт. Балабине, Запорізького району Запорізької області, що підтверджується:
- договором дарування будинку посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 27.09.2016р., зареєстрованого в реєстрі за №2178;
- договором дарування будинку посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 28.09.2016р., зареєстрованого в реєстрі за №2188;
- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, від 03.10.2016 року, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_3 Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області;
- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, від 04.10.2016 року, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_3 Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області.
Із копії Домової книги, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що в будинку № 37 по вул. Межовій у смт. Балабине, Запорізького району Запорізької області зареєстровані: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Це також підтверджується довідкою Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області №3335 від 26.10.2016 року.
Згідно з Актом обстеження фактичного проживання гр. ОСОБА_2 від 07.11.2016 року, складеним комісією у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, вбачається, що відповідачка, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, однак не проживає з 2011 року. Власником зазначеного будинку є позивач.
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно зі ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст.ст. 319, 321, 334 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його володінні.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ст.ст. 150, 155 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, будинок що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватися ним.
У відповідності до ст.ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як встановлено судом, позивач набула на будинок право власності у встановленому законом порядку.
Зважаючи на те, що місце проживання відповідача у справі зареєстроване у належному позивачеві на праві власності житлового будинку № 37 по вул. Межовій у смт. Балабине, Запорізького району Запорізької області, позивач не може вільно відчужити цей будинок, суд приходить до висновку про наявність перешкод у користуванні позивача житловим будинком.
Згідно зі ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Ст. 11 Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюють відповідні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживає у вищезазначеному будинку з поважних причин в ході розгляду справи не було встановлено.
За таких обставин, оскільки відповідач не є власником вказаного будинку, крім того не проживає в спірному будинку, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує її право як власника цього будинку, у звязку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України ЦПК України, ст.ст., 71, 72, 150, 155, 156 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати такою, що втратили право користування житловим приміщенням, житловим будинком № 93 по вул. Патріотична с. Біленьке Запорізького району Запорізької області.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя С.В. Яркіна