"13" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Швидкій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов»язання вчинити певні дії,-
Позивачі звернулись до суду із позовом в якому просять зобов'язати Дніпровське РУ ГУ ДМС України в м. Києві зареєструвати місце проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі зазначили, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.04.2001 року та мають неповнолітню доньку - ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі свідоцтва про право власності від 06.07.2012 року виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), на праві власності позивачу ОСОБА_1 належить садовий будинок АДРЕСА_1.
19.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Дніпровського РУ ГУ ДМС України в м. Києві про реєстрацію його місця проживання та дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1. Проте, листом від 23.12.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації місця його проживання з дитиною за вказаною адресою. Підставою такої відмови слугувала обставина того, що будинок є садовим, а діючим законодавством передбачено лише реєстрацію місця проживання у житловому будинку.
Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивачі змушені звернутись з даним позовом до суду.
У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, заяв з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача, або заперечень проти позову суду не надано.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обстави, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачі перебувають у зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі з 06.04.2001 року та мають неповнолітню доньку - ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.15,18).
Згідно даних державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 22.04.1999 року, земельна ділянка площею 0,0600 га, що розташована у АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4
На підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 9759 від 16.10.2008 року, право власності на означену земельну ділянку зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 ( а.с.19)
Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.07.2012 року виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_1 на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_1. (а.с.20).
Як убачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РУ ГУ ДМС України в м. Києві із заявою про реєстрацію його місця проживання та дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Листом Дніпровського РУ ГУ ДМС України в м. Києві від 23.12.2014 року № 05/1 ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації місця його місця проживання з дитиною за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вказаний будинок є садовим, а ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст. 4 ЖК України передбачає реєстрацію місця проживання у житловому будинку.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
У судовому засіданні встановлено, що позивачі разом з дитиною проживають у садовому будинку АДРЕСА_1 з 2012 року, що є придатним для проживання, проте не можуть зареєструвати місце свого проживання за даною адресою.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні
представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено значення терміну реєстрація, - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Пункт 1.3. Порядку передбачає, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Пунктом 2.2 Порядку встановлено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру, що кореспондується з положеннями Закону України «Про «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Судом встановлено, що позивачем для реєстрації місця проживання у садовому будинку АДРЕСА_1 було надано документи передбачені пунктом 2.2 Порядку та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема свідоцтво про право власності на будинок, державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування.
Вищенаведені положення статей 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (у редакції чинній на момент постановлення судового рішення) щодо визначення термінів «реєстрація місця проживання» та «місце проживання» (встановлення обов'язку фізичних осіб зареєструвати місце проживання протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, заборони вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів, ніж встановлено цим законом, а також надання органами реєстрації відомостей про місце проживання або місце перебування особи та інших персональних даних виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи) вказують, що реєстрація фізичної особи за місцем проживання має носити не дозвільний, а повідомний характер, а тому відмова відповідача проти реєстрації позивача за місцем проживання законодавчо не обґрунтована та спростовуються змістом наведених вище правових норм.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.09.2005 N 5-рп/2005 вказує, що згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання-, реєстрацією місця проживання є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Таким чином, для реєстрації місця проживання в будинку, він повинен: мати конкретну адресу та знаходитися в межах адміністративно- територіальної одиниці: бути зареєстрований як об'єкт нерухомого майна. Крім того, приміщення будинку повинно бути придатним для проживання, тобто бути благоустроєним стосовно до умов даного населенного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам (стаття 50 Житлового Кодексу України).
Отже, у разі відповідності зазначеним вище умовам, норми діючого законодавства не містять заборони на реєстрацію місця проживання у садовому будинку.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Законодавець дає визначення поняттю житла, житлового будинку та садиби, як об»єкту права власності.
Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
Статтею 4 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.
Житловий фонд включає в себе зокрема жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності.
Будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що передбачає право як користування, так і володіння і розпорядження ним. Будинок прийнятий в експлуатацію та є придатним для проживання. З 2012 року він являється місцем проживання позивачів та їх неповнолітньої дитини.
А відтак, громадяни України не можуть нести відповідальність за не врегулювання діючим національним законодавством питань, які потребують законодавчого регулювання. Заповнення прогалин у Законах має здійснювати законодавець, проте такі прогалини у праві мають вирішуватись шляхом внесення відповідних змін і доповнень до законодавчих актів, а не обмеження власника у складових права його власності.
З огляду на означене, суд приходить до висновку, що право позивачів порушено, а обраний спосіб його захисту є обґрунтованим, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений за подання позову до суду судовий збір в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15,60, 88, 208, 209, 212-216, 223-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 379, 380, 381 Цивільного кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» суд, -
Позов ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Зобов'язати Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві зареєструвати місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянути судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д дя :