Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/4934/16-ц
Провадження № 22ц/782/903/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Стахової Н.В., Луганської В.М.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2016 рокув справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

встановив :

20 вересня 2016 року ОСОБА_2, який є боржником у виконавчому провадженні, звернувся до суду в порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України, із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділ державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції в Луганській області ОСОБА_3 від 12 вересня 2016 року про накладання на нього штрафу у виконавчому провадженні №51505209.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2016 рокувідмовлено в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились. Їх неявка відповідно до ч.1 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони завчасно, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, перевіривши відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів протиправності і незаконності дій державного виконавця щодо накладання штрафу, а тому суд вважав, що постанова ухвалена правомірно.

Цей висновок суду прямо протирічить нормам матеріального права, а також нормам процесуального права, адже можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців є гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні (у тому числі і боржника), а тому саме на суд покладено обов'язок перевірити доводи скарги щодо неправомірності дій (бездіяльності державного виконавця)

В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" звернуто увагу судів на те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Для забезпечення судового контролю за виконанням судових рішень законодавством передбачений спеціальний порядок розгляду скарг на дії (бездіяльність) державного виконавця, якого суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст.386 ЦПК України скарга розглядається в судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця, а у разі неможливості їх присутності в судовому засіданні, - за участю їх представників.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в порушення вимог ст.386 ЦПК України розглянув справу у відсутності заявника та державного виконавця або їх представників, без перевірки матеріалів виконавчого провадження, обмежившись перевіркою тільки тих матеріалів, які були додані заявником до скарги, а також представлених суду документів субєктом оскарження.

Предметом оскарження є постанова державного виконавця про накладання на боржника штрафу, але суд першої інстанції не дав ніякої правової оцінки постанові державного виконавця (чи є вона обґрунтованою та законною). З тексту постанови вбачається, що на боржника ОСОБА_2 накладено штраф за невиконання рішення суду без поважних причин на підставі ст.ст.11,75,89 Закону України "Про виконавче провадження". Але в постанові відсутня описова та мотивувальна частини з викладенням фактичних обставин про протиправність дій (бездіяльності) боржника, що стали підставою для накладання на нього штрафу.

Крім того, скарга боржника розглянута судом без залучення до участі у справі стягувача задля забезпечення судового захисту обох сторін виконавчого провадження, тим самим судом не врахована правова позиція, викладена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах". До того ж суд першої інстанції залишив без процесуального вирішення подані до суду 19 жовтня 2016 року заяви представником стягувача ОСОБА_4: 1) про залучення стягувача до участі у справі; 2 ) про закриття провадження (а.с.44-48).

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що під час розгляду скарги суд першої інстанції не виконав в достатній мірі покладеної на нього законом функції судового контролю за виконанням судових рішеннь.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції порядку розгляду скарги, у зв'язку з чим відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду скарги до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2016 року скасувати та передати скаргу про оскарження дій державного виконавця на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Авалян Н.М

Судді Стахова Н.В.

ОСОБА_5