Справа №461/4810/16-ц
Провадження №2/461/1538/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором від 27.03.2008 року неправомірними; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк», з врахуванням визначеного умовами договору розміру відсотку за користування кредитом, провести перерозподіл сплачених ОСОБА_2 коштів на погашення кредиту за договором від 27.03.2008 року №LVH9GA, та привести відомість погашення кредиту у відповідність з проведеним перерозподілом, при цьому забезпечивши збалансованість зазначених у відомості даних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що зі сторони відповідача грубо порушено умови кредитного договору та вимоги чинного законодавства, шляхом самовільної і неправомірної зміни процентної ставки за користування кредитом, визначеної умовами договору, що призвело до невірного розподілу сплачених позивачем коштів на погашення кредиту. Так, стверджує, що відповідно до умов договору розмір відсоткової ставки за користування кредитом є фіксованим, і відповідно до чинного законодавства не підлягає зміні. Зазначає, що самовільно змінивши розмір відсотку за користування кредитом відповідачем було грубо порушено вимоги пунктів 2.3.1 та 6.2, оскільки офіційного рішення про зміну процентної ставки банком не приймалося, жодних повідомлень позивачу не надсилалося, відповідних змін в договір не вносилось, а додаткова угода, як того вимагає базовий договір, сторонами не укладалася, що не давало відповідачу жодної підстави для фактичної зміни розміру відсоткової ставки. Вважає, що сума сплачених позивачем коштів повинна бути рівною сумі коштів розподілених відповідачем на погашення відсотків, винагороди та тіла кредиту. При веденні обліку сплачених коштів та їх розподілу банком допускалося ряд помилок, що і призвело до невідповідності та розбалансування даних відомості. Окрім того звертає увагу суду на те, що за даними банку позичальник на погашення кредиту за розрахунковий період сплатив 35657,28 доларів США, відповідно і сума розподілених коштів повинна відповідати зазначеній сумі, однак відповідач на погашення відсотків, винагороди і тіла кредиту використав 39299,21 доларів США, що на 3642 доларів США більше від суми сплаченої позивачем. Вважає, що зазначена надлишкова сума була розподілена не на погашення тіла кредиту, а спрямована на погашення відсотків та винагороди, відтак існують сумніви у правильності проведених розрахунків та вірного розподілу сплачених позивачем коштів. Тому вважає, що зі сторони відповідача існує обман. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив такі задоволити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду подав письмові заперечення, які мотивує тим, що позивачем не подано в розпорядження суду жодного доказу, що свідчить про одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки із заявлених боржником підстав. Зазначає, що 7 вертикальний стовпець виписки № 2580580 від 21.01.2016 року, дані з якого приймаються до порівняння позивачем відображає суми сплачених (назва стовпця "погашение процентов"), а не нарахованих банком відсотків, що свідчить про голослівність покликань позивача про перевищення розміру фактично нарахованих кредитором відсотків над сумою відсотків, належних до сплати згідно умов договору. Стверджує, що позивачем не в повній мірі сплачувались відсотки. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №LVH9GA від 27.03.2008 року на суму 30000,00 доларів США, під заставу двохкімнатної квартири. Відповідно до умов п.8.1 договору, за користування кредитом позичальник банку сплачує відсотки у розмірі 1% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Щомісячний платіж становить 344,09 доларів США. Періодом сплати вважається період з 20 по 25 число кожного місяця.

Згідно з п. 2.3.1 зазначеного договору банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше, ніж на 10 % порівняно з курсом долара США до гривні, установленого Національним банком України на момент укладення договору, зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність такої зміни.

Відповідно до положень п.6.2 договору у випадку односторонньої зміни умов договору банком, зміни до договору за згодою банку і позичальника відбувається після реєстрації банком нової заставної у Державному реєстрі іпотек, шляхом укладання угоди про внесення відповідних змін до договору.

Так позивач зазначає про те, що правовою підставою вимог повинні слугувати застереження ст. 230 ЦК України, адже зі сторони відповідача мали місце неправомірні та недобросовісні дії задля навмисного введення позичальника в оману.

Однак суд зазначає, що згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У свою чергу позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки із заявлених боржником підстав.

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01.03.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 21.08.2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання неправомірними дій з підняття відсоткової ставки, зобов'язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки за укладеним з ОСОБА_2 кредитним договором та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» перерахувати здійсненні останнім платежів, врахувавши їх на погашення наступних платежів. В решті рішення залишено без змін.

Також, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.03.2016 року за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору з додатками, іпотечного договору, зобов'язання повернути оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість, повернення коштів, сплачених понад суму виданого банком кредиту, відшкодування судових витрат залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23.03.2016 року залишено без змін.

Суд зазначає, що семи вертикальний стовпець виписки про погашення по кредиту № 2580580 від 21.01.2016 року, дані з якого приймаються до порівняння позивачем, відображає суми сплачених (назва стовпця "погашение процентов"), а не нарахованих відповідачем відсотків, що свідчить про безпідставність покликань позивача про перевищення розміру фактично нарахованих кредитором відсотків над сумою відсотків, належних до сплати згідно умов договору.

Так, відсотки належні до сплати відображаються у додатку № 2 до кредитного договору № LVH9GA000000150 від 27.03.2008 року. На дату обрану позивачем, а саме 25.06.2008 року сума належних до сплати відсотків відповідно до договору та додатку до такого становить 308,75 доларів США, однак позивачем сплачено 307,61 доларів США, що свідчить про те, що позивачем не в повній мірі сплачено належні в користь кредитора відсотки, а не про те, що банком проведено односторонню зміну відсоткової ставки, нарахування відсотків в розріз умов договору. Аналогічна ситуація з відсотками за двома іншими датами зазначеними позивачем в позовній заяві.

Щодо різниці між сумою коштів внесених та сумою коштів зарахованих на погашення боргу суд зазначає, що виписка про погашення по кредиту № 2580580 від 21.01.2016 року відображає сумарний результат всіх надходжень коштів по кожному з окремих позицій. Необхідно зазначити, що в даній виписці в даті 08.07.2011 року відображено перерозподілені банком суми коштів на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 01.03.2011 року про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підняття відсоткової ставки в односторонньому порядку. Тому, покликання позивача на те, що йому була змінена процента ставка є безпідставними.

Вищевказана виписка відображає підсумком всі зарахування, тобто після перерозподіляння коштів на виконання рішення суду первинно зараховані суми до перерахунку також відображаються та сумуються в позиціях.

Відтак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, судом встановлено, що позивачем систематично сплачувалися щомісячні платежі у розмірі, меншому ніж у графіку погашення заборгованості. На різницю сум оплати ОСОБА_2 банком були нараховані відсотки, погашення яких здійснювалось банком з наступних щомісячних платежів.

Таким чином, доводи позивача про одностороннє підвищення банком відсотків за кредитом є необґрунтованими та не підтверджуються наданими суду доказами. Відтак, відсутні підстави для здійснення заявленого перерозподілу сплачених коштів та приведення виписки у відповідність.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.230, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.