АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9207 /2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Зарицька Ю.Л.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ПАТ «Київенергоремонт»

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 р.

в справі за позовом ПАТ «Київенергоремонт» до ОСОБА_1

про стягнення боргу, розірвання договору та виселення з гуртожитку

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 р. частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Київенергоремонт» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, розірвання договору та виселення з гуртожитку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенергоремонт» борг в сумі 9 243,40 грн., 3% річних в сумі 362,22 грн., збитки від інфляції (інфляційні) - 2 938.42 грн., пеню - 8 617,47 грн. та судовий збір - 2067 грн., а всього - 23 225,51 грн.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено; стягнуто з ПАТ «Київенергоремонт» на користь держави судовий збір в розмірі 413,40 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Київенергоремонт» просить це рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору на проживання в гуртожитку та виселення з займаного приміщення та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 031,60 грн, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідач з 1998 року зареєстрований (прописаний) та проживає в гуртожитку по вул.Електриків,13 в м. Києві, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України.

Також судом встановлено, що між сторонами було укладено договір на проживання в гуртожитку № 22Г-11 від 04.05.2011 р., відповідно до умов якого власник надає наймачу ліжко/місце (кімнату) у гуртожитку для проживання за адресою: АДРЕСА_1, площею 12,1 кв.м., номер кімнати 23 (а.с.9-11). Умовами договору визначено строк його дії до 31.12.2011.

Вартість плати за проживання, відповідно до додатку № 1 до договору № 22Г-11 від 04.05.2011 р. становить 360,10 грн. (а.с. 12).

Сторонами також було складено Акт приймання-передачі приміщення від 04.05.2011 р., відповідно до якого власник передає, а наймач приймає кімнату №23 пл.12,1 кв.м. для проживання у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, обов'язком споживача є оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки, за відповідачем рахується заборгованість за оплату послуг за проживання з березня 2013 р. по грудень 2013 р., з вересня 2014 р. по грудень 2014 р., з січня 2015 р. по грудень 2015 р., що підтверджується рахунками-фактури та актами про надання послуг по оренді, та становить 9 243,40 грн. (а.с.14-65), - судом першої інстанції було вирішено про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача на підставі вище вказаної норми, а також ст.815 ЦК України, і рішення в цій частині не оскаржується.

Згідно ст.310 ЦК України визначено право фізичної особи на місце проживання.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.6 Положення про паспортну систему в СРСР, що діяло на момент реєстрації у вказаному гуртожитку ОСОБА_1, громадяни підлягали в установленому порядку прописці за місцем проживання, а також прописці або реєстрації за місцем тимчасового проживання та виписці при виїзді з місця проживання.

Згідно ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

В паспорті громадянина України ОСОБА_1 не зазначено відомостей про його тимчасове проживання, відповідач був зареєстрований в установленому порядку за місцем його проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без встановлення строку.

Таким чином, постановлюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, у паспорті відповідача не було зазначено відомостей про його тимчасове проживання у вказаному жилому приміщенні, що він був зареєстрований без встановлення строку, то це означає, що при поселенні відповідача строккористування спірним жилим приміщенням встановлений не був.

Обгрунтовуючи позов позивач просив, зокрема, про розірвання договору на проживання в гуртожитку № 22Г-11 від 04.05.2011 р. з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.825 ЦК України - не виконання відповідачем умов договору, а саме, на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлено більш тривалий строк.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що займане ним жиле приміщення є його єдиним житлом, що він погоджується із сумою заборгованості та готовий її сплатити, але не зміг, оскільки, платіж не було прийнято у касі через невірний номер р/рахунку позивача, тому, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Беручи до уваги викладене, бажання відповідача погасити заборгованість, яка стягнута судом і ним не оспорюється, судова колегія вважає, що вимоги позивача щодо розірвання договору та виселення позивача є передчасними, а тому, не можуть бути задоволені.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргуПАТ «Київенергоремонт» - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.04.2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :