Справа № 2-996/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бакай І. А.

секретаря: Новосад І.В.

з участю,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області про встановлення нікчемності заповіту,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом, який у подальшому уточнила та просить суд прийняти рішення, яким встановити нікчемність заповіту ОСОБА_5 від 03.12.2008року зареєстрованого під № 397. Позовні вимоги мотивує тим, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, а сам заповіт було складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування станом на грудень 2008 року, відбувалось на підставі Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій - посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України", затвердженої Наказом Мінюсту № 22/5 від 25.08.1994 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.10.1994 р. N 256/466 (надалі - Інструкція). Оспорюваний правочин було складено та посвідчено секретарем виконкому Старояричівської сільської ради - ОСОБА_6 Згідно відповідей третьої особи, ОСОБА_6 (дівоче прізвище - ОСОБА_6) при виконанні службових повноважень діє на основі рішення третьої позачергової сесії п'ятого демократичного скликання від 30.04.2006 року № 4. Зі змісту вказаного рішення органу місцевого самоврядування вбачається, що секретарем Старояричівської сільської ради було обрано громадянку ОСОБА_6 і на неї покладено виконання повноважень секретаря виконавчого комітету. Інших повноважень, зокрема на вчинення нотаріальних дій в тому числі посвідчення заповітів, зазначеним рішенням Старояричівської сільської ради на громадянку ОСОБА_6 не покладатись. Разом з тим інші рішення Старояричівської сільської ради, які б покладали функції на вчинення нотаріальних дій на громадянку ОСОБА_6 - у матеріалах справи відсутні. Таким чином на момент посвідчення оспорюваного правочину, а саме 03.12.2008 року ОСОБА_6 не мала повноважень щодо вчинення нотаріальних дій, в тому числі складання та посвідчення заповітів, як посадова особа органу місцевого самоврядування, оскільки виконавчий комітет Старояричівської сільської ради не приймав рішень, які б наділяли її такими повноваженнями. Що стосується розпорядження голови Старояричівської сільської ради № 50 від 24.12.2008 року "Про призначення відповідальною за ведення кадрової роботи по Старояричівській сільській раді", згідно якого ОСОБА_6 призначено відповідальною за вчинення нотаріальних дій, то таке було прийнято через три календарних тижні після посвідчення оспорюваного правочину, відтак воно не може свідчити про наявність відповідних повноважень ОСОБА_6 станом на 03.12.2008 року. Крім того, таке розпорядження за своїм змістом є порушенням п.2 Інструкції та ч.ч.1, 3 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", і сільський голова не мав права здійснювати або підміняти статус виконавчого органу ради, яким є виконавчий комітет. Враховуючи наведене, посвідчення заповіту неуповноваженою особою має мати наслідком нікчемність заповіту

Крім того, при посвідченні заповіту порушено п.8 Інструкції, оскільки такий посвідчувався поза приміщенням виконавчого комітету без зазначення місця (адреси) вчинення відповідної нотаріальної дії та без відображення у реєстрі вчинення нотаріальних дій. Має місце порушення п.35 Інструкції, оскільки посадова особа органу місцевого самоврядування не роз'яснила ОСОБА_5 зміст ст. 535 Цивільного кодексу України при посвідченні оспорюваного заповіту

Щодо наявної у матеріалах спадкової справи заяви ОСОБА_8 про скасування попереднього заповіту від 05.02.1997 року, виданого на ОСОБА_9 , то секретар ОСОБА_6 не зробила відмітку про наявність такої в реєстрі вчинення нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і не вчинила відповідний напис на примірнику заповіту, який зберігається у виконавчому комітеті. Справжність підпису на заяві ОСОБА_8 про скасування заповіту від 05.02.1997 року, виданого на ОСОБА_3, не була нотаріально засвідченою.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки позивач всупереч вимог ст.31 ЦПК України після початку розгляду справи по суті змінив і предмет, і підставу позову. Крім того, вважає, що відповідач ОСОБА_3 не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5, оскільки позивач в шестимісячний строк після відкриття спадщини не зверталась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала, оскільки постійно проживала і проживає на даний час за іншою адресою у іншому населеному пункті, також не зверталась до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, а права позивача оспорюваним заповітом не порушуються. При таких обставинах, дійсність чи недійсність оспорюваного заповіту взагалі не впливає на права та законні інтереси позивача, а визнання заповіту недійсним не потягне для позивача жодних правових наслідків. Крім того, перед посвідченням оспорюваного заповіту, ОСОБА_5 склала заяву про скасування заповіту на користь ОСОБА_3, посвідченого секретарем Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області 05.02.1997р. Покликання позивача, щодо складення заповіту неповноважною особою, не підтвердженні жодними доказами. Просять у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Третя особа - виконком Старояричівської сільської ради у судове засідання не з'явилась, подала суду заяву в якій просить розглядати справу у їх відсутності. У прийнятті рішення покладається на думку суду. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним та відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує визнання його недійсним, отже досліджувати обставини, передбачені ст. ст. 215-236 ЦК України також не вимагається.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

29.09.2009року ОСОБА_4 звернулась до Кам'янка-Бузької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5

Судом встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений 03 грудня 2008 року секретарем виконкому Староярочівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області за реєстровим №10, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на час смерті і на що за законом вона матиме право, заповідає ОСОБА_4, як вбачається з представленого суду оригіналу заповіту та копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 03.12.2008 року.

Оспорюваний заповіт було посвідчено секретарем виконкому Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_6

ОСОБА_6 обрана секретарем Старояричівскої сільської ради, також на неї покладено обов'язки секретаря виконавчого комітету, що затверджено рішенням третьої позачергової сесії п'ятого демократичного скликання Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району від 30.04.2006року № 4.

Серед повноважень та функціональних обов'язків на даній посадовій особі лежить обов'язок вчинення нотаріальних дій, що підтверджується повноваженнями та функціональними обов'язками секретаря сільської ради, на якого за рішенням ради одночасно можуть бути покладені повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради затвердженими сільським головою Старояричівської сільської ради від 30.04.2006 року.

Згідно надісланої суду відповіді третьої особи - виконавчого комітету Страрояричівської сільської ради - саме на ОСОБА_6 (дів. прізвище ОСОБА_6.) покладені повноваження на виконання функцій нотаріуса відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про нотаріат".

Суду не надано даних, щодо покладення повноважень по вчиненню нотаріальних дій у передбачений законом спосіб на іншу посадову особу.

Що стосується порушень, вчинених на думку позивача, п.8 Інструкції, щодо посвідчення заповіту поза приміщенням виконавчого комітету без зазначення місця (адреси) вчинення відповідної нотаріальної дії та без відображення у реєстрі вчинення нотаріальних дій, то згідно 2.1. розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій органами місцевого самоврядування нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то такі не приймаються до уваги, оскільки в оспорюваному заповіті зазначено, що заповіт зроблено на дому о 9.30 год. ранку в зв'язку зі старістю заповідача, заповіт прочитано в голос і підписано заповідачем власноручно.

Не заслуговують на увагу покликання позивача на недотримання вимог п.35 Інструкції, а саме не роз'яснення заповідачу норм ст. 535 Цивільного кодексу України, хоча такі стосуються ст.535 Цивільного кодексу Української УРСР (1963р.) Правовідносини даного спору регулюються нормами Цивільного кодексу України (2003р.) і по аналогії, на думку позивача, заповідачу не було роз'яснено ст. 1241 ЦК України - право на обов'язкову частку у спадщині. Як встановлено у судовому засіданні у ОСОБА_5, не було осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, а отже не роз'яснення даної норми не порушує будь-чиїх прав.

Таким чином обгрунтування позовних вимог зводиться тільки до констатації незаконності дій посадової особи органу місцевого самоврядування при складанні заповіту, а саме невнесенні у посвідчувальному написі місця вчинення заповіту та невідображення цього у реєстрі нотаріальних дій, не роз'яснення вимог права на обов'язкову частку та відсутність повноважень посадової особи на посвідчення заповіту. Однак дані факти не можуть служити підставою для задоволення позовних вимог, оскільки заповідач який звернувся до секретаря сільської ради для посвідчення заповіту, а також ОСОБА_10, на користь якої було вчинено заповіт, не мають відношення до порядку організації роботи органу місцевого самоврядування та не несуть відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб, а тому така помилка не може вплинути на волевиявлення спадкодавця та права спадкоємця, які виникають у нього на підставі даного заповіту.

Дана позиція відображена у рішенні Європейського суду з прав людини, викладена у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року, згідно якої громадяни не несуть відповідальності за незаконні дії органів державної влади чи місцевого самоврядування та повинні бути впевнені в тому, що органи державної влади чи місцевого самоврядування при розгляді заяв громадян діятимуть в межах законодавства.

Крім того, відповідно до правової позиції висловленої в ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.12.2013 року відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

Таким чином, суд приходить до висновку що форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. У заповіті зазначено час та місце його складання, текст прочитаний уголос, підписаний особисто заповідачем та йому роз'яснено зміст статей 1241,1254 ЦК України, а тому посилання позивача на підставність позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи.

Незначні недоліки допущені при посвідченні заповіту не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо зміни волі заповідача.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про процесуальні порушення допущені позивачем при подачі змінених предмету та підстав позову після початку розгляду справи, оскільки, звертаючись до суду з первісним позовом серед підстав щодо визнання заповіту недійсним, позивачка зазначала і порушення його форми та порядку посвідчення, про що у подальшому нею було подано уточнення та додаткові пояснення.

Заперечення відповідача щодо відсутності у позивача права на звернення до суду, спростовуються наявним заповітом після смерті ОСОБА_5 і згідно наданою нею заповіту, ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений 05 лютого 2008 року секретарем виконкому Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області за реєстровим № 9, яким все своє майно, що знаходиться в с.Руданці, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на час смерті і на що за законом вона матиме право, заповідає ОСОБА_3 і лише звернувшись 04.11.2010 року до Кам'янка-Бузької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за даним заповітом, позивач дізналась про наявність іншого заповіту, який у даний час оспорює в суді.

У наданих суду матеріалах спадкової справи № 317/ 2009 після смерті ОСОБА_5 наявна заява ОСОБА_5, у якій вона просить скасувати її заповіт посвідчений Старояричівської сільською радою 05 лютого 1997 року за № 9 на ОСОБА_3.

Оцінка даної заяви щодо порядку її прийняття та подальшої реєстрації, на що покликається у своїх позовних вимогах позивачка, знаходиться за межами розгляду даного спору, а тому розгляду не підлягає.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги щодо встановлення нікчемності заповіту до задоволення не підлягають

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду від 12.11.2010 року у вигляді арешту на земельну ділянку (пай) площею 1,7675 га, що розташована на території Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області і відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01.11.2005року за життя належав ОСОБА_5 та ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду від 27.04.2011 року у вигляді арешту на будинок АДРЕСА_1 - скасувати.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 154, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області про встановлення нікчемності заповіту - відмовити.

Скасувати арешт на земельну ділянку (пай) площею 1,7675 га, що розташована на території Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області і відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01.11.2005року за життя належав ОСОБА_5, накладений ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду від 12.11.2010 року.

Скасувати арешт на будинок АДРЕСА_1 накладений ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду від 27.04.2011 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Оригінал рішення.