Справа № 466/7481/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар РЕПЕТА К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Науково-навчально-впроваджувального приватного підприємства «Оримет», третя особа без самостійних вимог Львівський міський центр зайнятості, про визнання наказів про прийняття та звільнення з роботи, договору про повну матеріальну відповідальність, строкового трудового договору незаконними,

в с т а н о в и в :

25.08.2016р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Науково-навчально-впроваджувального приватного підприємства «Оримет», третя особа без самостійних вимог Львівський міський центр зайнятості, в якому просив постановити рішення про визнання наказів №1-к від 12.01.2016p., №2-к від 14.01.2016р, договору про повну матеріальну відповідальність працівника від 14.01.2016, строкового трудового договору від 14.01.2016р. недійсними.

Позовну заяву мотивує тим, що 12.07.2016 року він отримав претензію Львівського міського центру зайнятості щодо відшкодування коштів у сумі 5 145,98 грн. Підставою претензії став акт розслідування від 17.06.2016р. №133, складений провідним фахівцем з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Ленінського РЦЗ м. Вінниця Тамборською В.І. Як зазначено в акті, в ході перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ННВПП «Оримет» з 14.01.2016р (наказ від 12.01. 2016р №1-к) по 14.01.2016р. (наказ від 14.01.2016р. №2-к про звільнення за власним бажанням). Тому, будучи зайнятою особою з 14.01.2016р., він повинен повернути отриману допомогу з безробіття за період з 14.01.2016р. по 01.06.2016р. у сумі 5145,98 грн. Будучи незгідним з викладеними в акті перевірки обставинами та отриманою претензією 28.07.2016 року він звернувся до ННВПП «Оримет» з заявою про надання копій документів. Листом від 05.08.2016р. №39 відповідач надав копії документів, в т. ч договір про повну матеріальну відповідальність працівника від 14.01.2016р та строковий трудовий договір від 14.01.2016р. Вважає висновок працівників центру зайнятості, що він був працевлаштований помилковим і таким що не відповідає фактичним обставинам справи.

05 січня 2016року він проходив співбесіду на підприємстві «Оримет» у м. Вінниці щодо працевлаштування на посаді завідуючого складом у м. Львові. Було названо суму окладу та про результати співбесіди повідомлять додатково. 14.01.2016 року представник підприємства подзвонив та запропонував поїхати на склад. На складі позивач написав заяву про прийом на роботу та приступив до огляду складу. Виявилось, що склад - це металевий ангар , юридична адреса якого : АДРЕСА_1. Склад фактично знаходиться за межами с. Муроване Пустомитівського району. Від кінцевої зупинки автобуса потрібно добиратися до складу 20 хвилин пішки. Працівників складу не було. Відсутні елементарні санітарно-побутові умови для роботи. Крім того представник назвав суму окладу меншу ніж була названа йому 5.01.2016р. на співбесіді. Перебування на складі було в межах 30 хвилин. До роботи він не приступив. З посадовою (робочою) інструкцією його ніхто не ознайомлював та про прийом на роботу по строковому договору з випробувальним терміном під час співбесіди не попереджували. Оскільки суттєві умови договору (зарплата, місце праці-інший населений пункт) не відповідають раніше запропонованим, з іншими умовами він не погодився, повідомив про небажання працювати на таких умовах представнику відповідача. На його пропозицію 14.01.2016р. о 16.30год., перебуваючи в місті Львові, позивач написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Із змістом наказу №1-к від 12.01.2016р. про прийом на роботу з 14.01.16 р. завідуючим складом зі строком випробування три місяці, з наказом від 12.01.16 р. 1-к/1 про зміни в штатному розписі та оклад 1 500 грн. він не був ознайомлений, про що свідчить відсутність підпису. Не зрозумілим є наявність його підпису у копіях наказів від 12.01.2016р. №1-к про прийом позивача на роботу з 14.01.2016р. та №2-к від 14.01.2016р. про звільнення з роботи по ст.38 КЗпП, наданихперевіряючим Ленінського РЦЗ м. Вінниця, які знаходяться в матеріалах перевірки. Таких наказів він не підписував, як і не підписував договір про повну матеріальну відповідальність працівника від14.01.2016р., строковий трудовий договір від 14.01.2016р.Запис в трудову книжку про прийом та звільнення з роботи не вносили. Остаточний розрахунок з працівником в день звільнення не проводили.

Зазначає, що з відповідачем він не перебував у трудових відносинах, накази №1-к від 12.01.2016p., №2-к від 14.01.2016р, договір про повну матеріальну відповідальність працівника від14.01.2016р. строковий трудовий договір від 14.01.2016р. не відповідають нормам чинного трудового законодавства.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні даний позов заперечили, позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Покликаються на те, що позов виник лише з тих підстав, що до позивача з грошовою претензією звернувся центр занятості. ННВПП «Оримет» в інтернет мережі розміщувало оголошення про вакансії, зокрема про вакансію завідуючого складом. Позивач приїжджав 05.01.2016р. в м.Вінницю на співбесіду. Його попередили, що заробітна в розмірі 10 000,00 грн. в місяць буде встановлена лише за результатами роботи. Зава позивача про прийняття на роботу була датована 12.01.2016р. і цього ж дня був виданий наказ про його прийом на роботу з 14.01.2016р. Оскільки 14.01.2016р. позивач подав заяву про звільнення з роботи, на підставі цієї заяви його і було звільнено з роботи. З наказами про прийняття на роботу та звільнення під розписку останній не ознайомлювався. В день звільнення з роботи з позивачем розрахунок проведений не був. Представники відповідача пояснили, що позивач фактично до роботи не приступав, тому підстав нараховувати і виплачувати йому заробітну плату за 1 робочий день не було. Така заробітна плата на вимогу контролюючих органів йому була нарахована лише в червні 2016р. і перерахована на картковий рахунок 09.06.2016р.

Представник третьої особи Львівського міського центу зайнятості в судовому засіданні вирішення спору залишив на розсуд суду. Проте зазначив, що в наданих за результатами перевірки матеріалах Ленінського РЦЗ м. Вінниця містяться копії наказів про прийом на роботу і звільнення з роботи позивача з підписами останнього про ознайомлення з ними. За результатами перевірки на підставі наданих документів Центром зайнятості було проведено нарахування незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 5145,98грн., яку позивач зобов'язаний повернути, оскільки не повідомив центр про працевлаштування в ННВПП «Оримет».

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Судом встановлено, що згідно п.1 наказу № 1-к від 12.01.2016р. директора НВВПП «Оримет» ОСОБА_1 з 14.01.2016р. прийнятий на посаду завідуючого складом згідно штатного розпису, зі строком випробування три місяці. Підставою видачі наказу зазначена заява ОСОБА_1

Встановлено в судовому засіданні, що заяву про прийняття на роботу в НВВПП «Оримет», датовану 12.01.2016р., ОСОБА_1 передав 14.01.2016р. в м.Львові представнику НВВПП «Оримет» ОСОБА_4, який в трудових відносинах з підприємством не перебував, діяв на підставі доручення. Ці обставини в судовому засіданні підтвердили сторони та свідок ОСОБА_4

Отже, станом на 12.01.2016р. заяви ОСОБА_1 про прийняття на роботу в НВВПП «Оримет» не було.

Крім того, як вказав у своїх поясненнях позивач, робота завідувача складом його привабила обіцяною заробітною платою в 10000грн. на місяць. Саме тому, отримуючи допомогу по безробіттю, 05.01.2016р. він поїхав в м.Вінницю на співбесіду, і саме на таку заробітку плату він розраховував. Про заробітну плату в сумі 1500грн. його ніхто не повідомляв і такої пропозиції роботи він навіть би не розглядав і не погоджувався на неї.

14.01.2016р. в м.Львові позивач та представник відповідача ОСОБА_4 оглянули майбутнє місце праці позивача. З пояснень позивача слідує, що фактично запропоновані йому 14.01.2016р. умови праці було значно гірші, ніж раніше обумовлені, а саме заробітна плата, яка згідно оголошення мала складати 10 000,00 грн. в місяць, мала становити лише 5000,00грн., про заробіток в 1 500,00 грн. взагалі мова не йшла. На складі були відсутні елементарні умови праці, склад фактично знаходився за межами міста.

Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 фактично до роботи 14.01.2016р. не приступав.

Того ж 14.01.2016р. в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив представника відповідача ОСОБА_4 про те, що він не має наміру працювати у відповідача на запропонованих умовах. За рекомендацією останнього позивач написав заяву про звільнення з роботи з 14.01.2016р. Підстави звільнення, визначеної КЗпП України, він не вказав. Просив запис про прийняття на роботу та звільнення з роботи в трудову книжку не заносити.

Ця заява 15.01.2016р. була передана особисто представнику відповідача ОСОБА_4

Згідно наказу № 2-к від 14.01.2016р. ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням згідно ст.38 п.1 КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України - при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

До початку роботи за укладеним трудовим договором, відповідно ст.29 Кодексу, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Укладення трудового договору є добровільним. Жодна особа не може бути примушеною до укладення трудового договору.

Наказ про прийняття позивача на роботу, як і наказ про його звільнення з роботи для ознайомлення під розписку ОСОБА_1 надані не були, не було зроблено відповідні записи в трудову книжку, не було ознайомлено з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку, інструкцією з охорони праці.

Про відсутність трудових відносин між сторонами свідчить і той факт, що заробітна плати за 14.01.2016р. позивачу відповідачем не нараховувалася. Таке нарахування було проведено лише в червні 2016р. на вимогу контролюючих органів, що стверджується розрахунково-платіжною відомістю за червень 2016 р., згідно якої ОСОБА_1 було нараховано 78,95грн. заробітної плати, та платіжним дорученням від 09.06.2016 р. про перерахування 77,77грн. заробітної плати.

Аналізуючи зазначені норми та матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність згоди позивача на укладення трудового договору з відповідачем з умовами праці та оплатою праці в розмірі 1500грн. на місяць.

Отже, трудовий договір між ОСОБА_1 та ННВПП «Оримет» укладений не був. Видання 12.01.2016р. директором ННВПП «Оримет» наказу №1-к в частині прийняття ОСОБА_1 з 14.01.2016р. на посаду завідуючого складом згідно штатного розкладу, зі строком випробування три місяці, було незаконним, цей наказ підлягає скасуванню.

Суд вважає, що в даному позові ОСОБА_1 помилково просить визнати недійсними оскаржувані накази та договори. Оскільки спір пов'язаний з трудовими, а не цивільними правовідносинами, правильним в даному випадку є визнання незаконними наказів, трудових договорів.

Наказ від 14.01.2016р. №2-к в частині звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи також суд визнає незаконним, оскільки трудовий договір зі ОСОБА_1 укладений не був, підстав припиняти такий, приймати наказ про звільнення позивача з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням не було.

Стосовно строкового трудового договору від 14.01.2016р. та договору про повну матеріальну відповідальність від 14.01.2016р., суд звертає увагу на те, що зі змісту цих договорів слідує, що вони укладалися в м.Вінниці між ОСОБА_1 та директором ННВПП «Оримет» Чернобровим В.В. Проте, судом встановлено, що ОСОБА_1 14.01.2016р. в м.Вінниці не був, з директором ННВПП «Оримет» Чернобровим В.В. таких договорів не підписував. Трудової книжки і паспорту для прийняття на роботу не подавав. Трудові відносини між позивачем та відповідачем на підставі строкового трудового договору від 14.01.2016р. не виникали та не могли бути припинені на підставі ст.38 КЗпП України.

Суд визнає договір про повну матеріальну відповідальність працівника від 14.01.2016р. та строковий трудовий договір від 14.01.2016р. між ННВПП «Оримет», в особі директора Чернобрового В.В., та ОСОБА_1 незаконними.

Оскільки пункти 2 наказів ННВПП «Оримет» 1-к від 12.01.2016р. та №2-к від 14.01.2016р. стосуються прийняття на роботу і звільнення іншої особи - ОСОБА_6, і в даному провадженні цією особою не оскаржуються, підстав для визнання їх незаконними за позовом ОСОБА_1 немає.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання незаконними пункту 1 наказу ННВПП «Оримет» № 1-к від 12.01.2016р. про прийняття ОСОБА_1 з 14.01.2016р. на посаду завідуючого складом згідно штатного розкладу, зі строком випробування три місяці, пункту 1 наказу ННВПП «Оримет» № 2-к від 14.01.2016р. про звільнення ОСОБА_1 з 14.01.2016р. за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, строкового трудового договору від 14.01.2016р. та договору про повну матеріальну відповідальність від 14.01.2016р. між ННВПП «Оримет» і ОСОБА_1

У в'язку з частковим задоволенням позову стягнути з Науково-навчально-впроваджувального приватного підприємства «Оримет» в доход держави 551грн.20коп. судових витрат.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним пункт 1 наказу Науково-навчально-впроваджувального приватного підприємства «Оримет» № 1-к від 12.01.2016р. «По особовому складу» про прийняття ОСОБА_1 з 14.01.2016р. на посаду завідуючого складом згідно штатного розкладу, зі строком випробування три місяці.

Визнати незаконним пункт 1 наказу Науково-навчально-впроваджувального приватного підприємства «Оримет» № 2-к від 14.01.2016р. «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 з 14.01.2016р. за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Визнати незаконним строковий трудовий договір від 14.01.2016р. між Науково-навчально-впроваджувальним приватним підприємством «Оримет» та ОСОБА_1.

Визнати незаконним договір про повну матеріальну відповідальність від 14.01.2016р. між Науково-навчально-впроваджувальним приватним підприємством «Оримет» та ОСОБА_1.

Стягнути з Науково-навчально-впроваджувального приватного підприємства «Оримет» в доход держави 551грн.20коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська