Номер провадження: 22-ц/785/4636/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Лепетуну Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Третьої одеської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 13 листопада 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 12 липня 1993 року на підставі розпорядження №12950 від 12 липня 1993 року, вона ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_12) В.А., ОСОБА_15, ОСОБА_11 стали власниками квартири №12 в будинку №146 «д» по вул. Чорноморська дорога (на даний час Люстдорфська дорога) в м. Одесі, реєстрація права власності на вказане нерухоме майно проведена 5 серпня 1997 року. З 1994 року вона ОСОБА_3 та ОСОБА_11 проживають в Германії, матір ОСОБА_15 померла у листопаді 2000 року в Германії. В квартирі після 1994 року проживали її ОСОБА_3 батько ОСОБА_16, брат ОСОБА_12 Позивач зазначила, що після смерті у 2000 році матері ОСОБА_15 як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом прийняла спадщину шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном, у вересні 2014 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою за її заявою відкрито спадкову справу до майна померлої матері ОСОБА_15 Позивач зазначила, що ОСОБА_4 її знайома, яка за домовленістю з нею допомагала ОСОБА_16 та ОСОБА_12 Зловживаючи довірою ОСОБА_4 судовим рішенням у 2003 році визнала за собою право власності на квартиру, зняла її та ОСОБА_11 з реєстрації та у 2009 році продала квартиру ОСОБА_17, кошти від продажу квартири привласнила. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року, яким за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру, скасовано. Однак квартира на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 липня 2009 року була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_17, після його смерті 17 серпня 2010 року спадкоємцями майна померлого стали ОСОБА_6 та ОСОБА_5, яким 18 квітня 2014 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подарували квартиру ОСОБА_8 (до зміни прізвища ОСОБА_7), остання ж продала квартиру ОСОБА_7 23 січня 2015 року квартиру ОСОБА_7 передано в іпотеку в порядку забезпечення зобовязань за договором позики грошових коштів, укладеним з ОСОБА_13 Вважаючи себе власником квартири, посилаючись на ненадання ОСОБА_4 ніяких повноважень на відчуження та, відповідно, вибуття нерухомого майна з володіння не з її волі, позивач ОСОБА_3. після остаточного уточнення 18 лютого 2016 року вимог просила з тих підстав, що право відчуження майна належить тільки власнику, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 «д» в м. Одесі, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_17, посвідчений 14 липня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9; визнати недійсними видані 18 квітня 2014 року держаним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_18 спадкоємцям майна померлого ОСОБА_17 дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом кожному на ? частку квартири АДРЕСА_2 «д» в м. Одесі; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 «д» в м.Одесі, укладений між ОСОБА_17, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений 30 квітня 2014 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_10; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 «д» в м. Одесі, укладений між ОСОБА_8 (до зміни прізвища ОСОБА_7) Д.Д. та ОСОБА_7, посвідчений 21 січня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10; виселити ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 «д» в м. Одесі (т.1 а.с.3-8, 165-170, т.2 а.с.12-13).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представника позов не визнала.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надали.

Треті особи нотаріуси пояснень, заперечень суду першої інстанції не надали.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2016 року в позові відмовлено (т.2 а.с.62-64).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 липня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 12 липня 1993 року №12950, квартира №12 загальною площею 44,4 кв.м по вул. Чорноморська дорога, 146 «д» в м. Одесі належала на праві приватної спільної власності ОСОБА_19 (після зміни прізвища ОСОБА_3), ОСОБА_15, ОСОБА_11. Реєстрація права власності бюро технічної інвентаризації проведена 5 серпня 1997 року (т.1 а.с.11-14).

ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 17 листопада 2000 року в Германії (т.1 а.с.15).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року в справі №2-2127/2003 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_11 про визнання угоди дійсною, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні власністю позов ОСОБА_4 задоволено, визнано дійсним укладений 3 липня 2000 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_15 з другої сторони договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 «д» в м. Одесі; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 «д» в м.Одесі; зобовязано відповідачів не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою. Реєстрація права власності ОСОБА_4 на підставі рішення суду на квартиру бюро технічної інвентаризації проведена 7 липня 2009 року (т.1 а.с.19, 112).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.20-23).

До скасування вказаного судового рішення нотаріально посвідчено ряд правочинів щодо квартири АДРЕСА_1 «д» в м. Одесі.

Так, ОСОБА_4 яка набула право власності на квартиру на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року, уклала з ОСОБА_20 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 «д» в м. Одесі. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 14 липня 2009 року, зареєстровано в реєстрі за №8493. Реєстрація права власності ОСОБА_17 на підставі договору проведена бюро технічної інвентаризації 15 липня 2009 року (т.1 а.с.25,26,27, 107-112).

ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 17 серпня 2010 року. Спадкоємцям майна померлого ОСОБА_17 ОСОБА_6, ОСОБА_5 державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_18 видано 18 квітня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом кожному зі спадкоємців на ? частку квартири АДРЕСА_4 «д» в м. Одесі (т.1 а.с.28).

ОСОБА_6, ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_8) ОСОБА_21 договір дарування квартири АДРЕСА_1 «д» в м. Одесі. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 30 квітня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за №480.

ОСОБА_8 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_7) ОСОБА_21 уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 «д» в м. Одесі. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 21 січня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за №25 (т.1 а.с.220).

ОСОБА_7 передав квартиру АДРЕСА_5 «д» в м. Одесі в іпотеку, уклавши з ОСОБА_13 іпотечний договір для забезпечення виконання зобовязань за посвідченим 23 січня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №32 договором позики грошових коштів в сумі 551950,00 грн., еквівалентних 35000,00 доларів США. Іпотечний договір посвідчено 23 січня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі за №33, заборону відчуження нерухомого майна зареєстровано в реєстрі за №34 (т.1 а.с.216-218, 219).

ОСОБА_22 заявлено вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 і ОСОБА_17, свідоцтв про право на спадщину, виданих після смерті ОСОБА_17 спадкоємцям ОСОБА_6 та ОСОБА_5, договору дарування між ОСОБА_23, ОСОБА_5 та ОСОБА_24, договору купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, про виселення ОСОБА_7 з квартири.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові на підставі вищевказаних фактів, суд першої інстанції виходив з того, що порушене право ОСОБА_3 на частку спірної квартири не підлягає захисту шляхом визнання недійсними правочинів, сторонами у яких ОСОБА_3 не була, та свідоцтв про право на спадщину після смерті особи, яка не є для ОСОБА_3 спадкодавцем. Суд розяснив ОСОБА_3 право звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Квартира АДРЕСА_6 «д» в м. Одесі у 1993 році була набута у приватну спільну власність ОСОБА_3 (ОСОБА_15), ОСОБА_15, ОСОБА_11

У 2000 році співвласник ОСОБА_15 померла, в порядку спадкування належне спадкодавцеві ОСОБА_15 право власності в квартирі спадкоємцями, зокрема, ОСОБА_3 не оформлено. Дана обставина має місце, однак не є перешкодою для звернення до суду з вимогами про захист порушеного права власності на квартиру (її частку).

Квартира вибула з володіння, зокрема, ОСОБА_3 на підставі рішення суду, ухваленого за вимогами ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно. Скасування рішення суду має наслідком скасування правової підстави виникнення у ОСОБА_4 права власності на квартиру.

Способами захисту права власності є визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину (реституції) чи витребування майна з чужого незаконного володіння. В даному випадку ОСОБА_3 не є стороною оспорюваних нею правочинів, нерухоме майно вибуло з її володіння на підставі судового рішення, яке скасовано, відтак, повернути їй квартиру із застосування наслідків недійсного правочину (правочинів) неможливо, так як в порядку реституції квартира як предмет правочину повернеться відчужувачу за визнаним недійсним правочином, а не ОСОБА_3

Право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння це спосіб захисту (віндикаційний позов), тобто вимога неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування та повернення майна, де позивач має довести факт існування права власності та незаконне володіння (володіння без відповідної правової підстави).

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі №6-146цс13; від 11 червня 2014 року у справі №6-52цс14).

Квартира вибула з володіння ОСОБА_3 на підставі рішення суду, ухваленого щодо цієї квартири, але в подальшому скасованого, відтак, з огляду на правові позиції квартира як майно є такою, що вибула з володіння власника ОСОБА_3 поза її волею, відтак, обставини вибуття майна із володіння власника як то передбачено змістом частини 1 статті 288 ЦК України є вже встановленими.

ОСОБА_3 в даній справі заявлялись вимоги в тому числі й про витребування майна з чужого незаконного володіння, однак в ході розгляду справи в порядку уточнення ці вимоги було виключено, відповідно рішення суду за вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не ухвалювалось (т.1 а.с.165-170, т.2 а.с.12-13).

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини 1 статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання індикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно (постанова Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-67цс15).

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Третьої одеської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2