АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Земельний Капітал» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору іпотеки та припинення іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Земельний Капітал» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору іпотеки та припинення іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Земельний Капітал» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору іпотеки та припинення іпотеки задоволено частково.

Визнано іпотечний договір № 492 від 07.06.2007, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстраційним № 3443, недійсним.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Земельний Капітал» сплачений судовий збір у розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2006року між ТОВ КБ «Земельний Капітал», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Земельний Капітал», та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір №105, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В. за реєстраційним №13106, що забезпечував виконання зобов'язань ТОВ «Будівельні експортні системи» перед ТОВ КБ «Земельний Капітал» за кредитним договором № 936 від 22 травня 2006 року.

Відповідно до укладеного договору предметом іпотеки виступало нерухоме майно загальною площею 655,1кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належало іпотекодавцю на підставі договору дарування від 10 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. та підтверджувалося Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.08.2006року (№ витягу 11420587, реєстраційний номер 1181222).

На виконання п. 1.3 договору іпотеки на зазначене нерухоме майно, що зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №1181222 та складає предмет іпотеки була накладена заборона відчуження (на підставі укладеного договору іпотеки), також вищевказане нерухоме майно було обтяжене іпотекою, державна реєстрація якої була здійснена 03.08.2006 року. Відповідно до п. 4.1.4 договору іпотеки на іпотекодавця було покладено обов'язок не відчужувати предмет іпотеки у будь - який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

В порушення вищезазначеного обов'язку та ст.9 Закону «Про іпотеку» без отримання належної згоди ТОВ КБ «Земельний Капітал» ОСОБА_4 було відчужено частину приміщень, а саме: позиції 47, 48 загальною площею 103,2 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що складають частину нерухомого майна - предмета іпотеки за іпотечним договором № 105 від 03.08.2006року шляхом укладення договору купівлі - продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого 20.04.2007року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. реєстраційний № 2629.

При цьому нотаріус в порушення ст.55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні цього правочину не перевірив, що майно, яке відчужується, перебуває під забороною на підставі договору іпотеки від 03.08.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В. за реєстром № 2267, про що було зазначено також у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14083875 від 30.03.2007року, отриманому ОСОБА_8 для укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна - позиції 47,48 загальною площею 103,2кв.м. та наданому нотаріусу у відповідності до п.63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 без згоди позивача вчинив відчуження частини предмету іпотеки на користь ОСОБА_2 (за договором купівлі - продажу від 20.04.2007року), яка в свою чергу передала незаконно придбане майно в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до іпотечного договору № 492 від 07.06.2007року, тобто фактично без згоди іпотекодержателя ПАТ «КБ «Земельний Капітал» частину предмету іпотеки було відчужено та передано в наступну іпотеку.

Зазначені факти щодо незаконності відчуження ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 нерухомого майна були встановлені в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2009року у справі №2-1371/09, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2009року та ухвалою Верховного суду України від 13.07.2010року, яким визнано договір купівлі - продажу нерухомого майна від 20.04.2007року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. реєстраційний №2629 недійсним, скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення в автогаражному кооперативі літ. А-8 на VII поверсі позиції 47,48 загальною площею 103,2кв.м. та в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки визнано право власності на вищезазначені нежитлові приміщення за ТОВ КБ «Земельний Капітал», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Земельний Капітал».

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Згідно із ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пленум Верховного суду України в п. 5 постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до ст. ст.215,216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про визнання іпотечного договору №492 від 07.06.2007року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстраційним №3443 недійсним,оскільки підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Судом встановлено, що 07.06.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. на підставі договору іпотеки від 07.06.2007року було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, який зареєстрований 07.06.2007року за № 5090734.

У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме інші речові права відповідно до закону.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.2 п.25 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» №410 від 31.03.2004року, запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, тобто у зв'язку із припиненням іпотечного договору записи які містяться в державному реєстрі іпотек підлягають вилученню.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині припинення дії іпотеки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку,що відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним, тобто іпотечний договір припиняє свою дію на майбутнє, а тому вимоги щодо припинення дії іпотеки не потребують додаткового визнання, оскільки дана обставина прямо передбачена Законом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду , а саме що позивач в липні 2015 року звернувся до суду про оскарження договору від 07.06.2007 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ПАТ«Комерційний Банк «Земельний Капітал» лише 25.06.2015 року дізнався про порушення їх прав, отримавши позовну заяву від ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича