АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2340/16 Справа № 208/7850/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ від 29 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради (треті особи: Управління головного архітектора Дніпродзержинської міської ради, ОКП «Дніпродзержинське БТІ», арбітражний керуючий ВАТ «Дніпродзержинський авторемонтний завод») про визнання права власності на гараж,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпродзержинської міської ради з позовом, в останній редакції якого просив визнати за ним право власності на збудований ним за власні кошти гараж №78, площею 17,82 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0022 га в єдиному боксі комплексу гаражів по вул.Арсенічева у м.Дніпродзержинськ. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період роботи з 1969 року по 1982 рік у Дніпродзержинському авторемонтному заводі побудував за власні кошти гараж на земельній ділянці, відведеній для цієї мети вказаному заводу. На даний час не може оформити своє право власності у іншому порядку.

Рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинськ від 29.11.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. (а.с.57,58 т.1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.06.2014р. вказані судові рішення скасовано з направленням цивільної справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.125,126 т.1).

Рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинськ від 29.12.2015р. у результаті повторного розгляду справи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж, суд першої інстанції не вбачав підстав захисту прав позивача у судовому порядку та вважав, що у звязку з недоведеністю ОСОБА_2 факту порушення його прав Дніпродзержинською міською радою він як забудовник не позбавлений права вирішити вказане питання в Реєстраційній службі Дніпродзержинського міського управління юстиції.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_2 з 17.01.1969р. по 23.03.1982р. працював на посаді шофера Дніпродзержинського авторемонтного заводу (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів від 23.12.1971р. №876 надано дозвіл на будівництво гаражів для автомашин особистого користування в районі залізничного полотна по вул.Арсенічева згідно проекту управління головного архітектора міста (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів від 24.02.1972р. №123 вирішено затверджено схему розміщення та будівництва гаражів особистого користування громадян та відведено земельні ділянки для будівництва гаражів особистого користування підприємствам, зокрема, Авторемонтному заводу на його запит у районі будівництва трамвайного парку (а.с.21- 22).

На час відведення Дніпродзержинському авторемонтному заводу земельних ділянок для будівництва гаражів особистого користування, позивач працював на підприємстві Дніпродзержинського авторемонтного заводу та згідно копії списку членів кооперативу 5-го Дніпродзержинського виробничого обєднання авторемонт, прізвище позивача вказано у даному списку та зазначено гараж №78 (а.с.24-27 т.1).

За відомостями Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 25.12.1084р. за ОСОБА_2 як володільцем обліковується гараж №78 по вул.Арсенічева у м.Дніпродзержинськ, 1972 року побудови, який складається з приміщення гаража, оглядової ями та підвалу (зв.а.с.18, а.с.23.116 т.1). Згідно технічного паспорту, виготовленого 24.09.2015р. Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в інвентаризаційній справі №624 на імя ОСОБА_2 побудований у 1972 році гараж складається з приміщення гаражу площею 20,6 кв.м., оглядової ями площею 3,2 кв.м. та підвалу площею 5,7 кв.м. (а.с.224,225 т.1). Згідно кадастрового плану капітальний гараж №78 по вул.Арсенічева у м.Дніпродзержинськ розміщений на земельній ділянці площею 0,0022 га (а.с.195 т.1).

Зазначеними письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтверджено, що на виділеній Дніпродзержинському авторемонтному заводу земельній ділянці для будівництва його працівниками індивідуальних гаражів ОСОБА_2, як одним з них, у 1972 році за власні кошти побудовано для індивідуального користування гараж №78 у єдиному комплексі гаражів по вул.Арсенічева у м.Дніпродзержинськ (теперішня назва «м.Камянське»).

Арбітражний керуючий, ліквідатор ВАТ «Дніпродзержинський автомобільний завод» (правонаступник Дніпродзержинського авторемонтного заводу) ОСОБА_5 повідомив суд про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж у повному обсязі у звязку з тим, що земельна ділянка відводилась Дніпродзержинському авторемонтному заводу саме для будівництва гаражів працівниками. У бухгалтерському балансі підприємства будівництво не відображалось і на процедуру банкротства підприємства не впливає (а.с.168,169,196 т.1).

Відповідно до вимог ст.ст.86,88 ЦК України 1963р. (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) власнику належать права володіння, користування та розпорядження і особиста власність громадян охороняється державою. Положеннями ст.ст.12,13 Закону України «Про власність» передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, зокрема, внаслідок своєї індивідуальної праці.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР 1966р., яка діяла до 1995р., реєстрацію здійснювали бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих, а об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затв. у 1995р., встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об'єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносились новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі. З наведеного вище законодавства вбачається відсутність вимоги щодо обовязкової реєстрації побудованого у 1972р. гаражу. Крім того, усі будівлі та споруди, які належали громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22.01.1979р. "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносились до категорії самовільних (самочинних). Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

24.07.2009р. ОСОБА_2 звертався до Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» для проведення реєстрації (інвентаризації) гаражу. 26.08.2009р. вказане підприємство повідомило ОСОБА_2 про те, що виконати його замовлення щодо реєстрації обєкту нерухомості можливо лише після вирішення питання про присвоєння йому поштової адреси (а.с.18 т1). 02.10.2015р. ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про проведення державної реєстрації його права власності на гараж, на що отримав відповідь вказаної служби від 07.10.2015р. про неможливість її проведення за відсутності поштової адреси гаража (а.с.17 т.2). 18.03.2016р. ОСОБА_2 звернувся до управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради для надання адреси гаражу, на що 28.03.2016р. отримав відповідь вказаної установи про необхідність надання документів для ідентифікації гаража на плані міста, у тому числі, і копії правовстановлюючого на гараж документу (а.с.74).

За вимогами ст.328 ЦК України 2003р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України 2003р. власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Встановлені обставини свідчать, що ОСОБА_2, фактично набувши ще у 1972 році право власності на побудований ним гараж на земельній ділянці, відведеній для цієї мети у передбаченому законом порядку Дніпродзержинському авторемонтному заводу, правонаступником якого вказане його право визнано, фактично реалізувати це право та зареєструвати його у встановленому законодавцем на даний час порядку не може з незалежних від нього причин, оскільки державна реєстрація нерухомого майна повязується з наданням адреси гаражу, а надання адреси повязується з визнанням права власності. З метою усунення вказаних перешкод та з метою захисту прав власника, на підставі зазначених вище вимог закону та з врахуванням згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ по даній цивільній справі колегія суддів вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності на побудований ним гараж №78 у комплексі гаражів по вул.Арсенічева Заводського району м.Камянське (м.Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,0022 га у складі земельної ділянки, відведеній Дніпродзержинському авторемонтному заводу, та складається з приміщення гаражу площею 20,6 кв.м., оглядової ями площею 3,2 кв.м. та підвалу площею 5,7 кв.м.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи. його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ від 29 грудня 2015 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на побудований ним, ОСОБА_2, гараж №78 у комплексі гаражів по вул.Арсенічева Заводського району м.Камянське (м.Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, розміщений на земельній ділянці площею 0,0022 га у складі земельної ділянки, відведеної Дніпродзержинському авторемонтному заводу, та складається з приміщення гаражу площею 20,6 кв.м., оглядової ями площею 3,2 кв.м. та підвалу площею 5,7 кв.м.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7