Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 415/5038/15-ц
Провадження № 22ц/782/671/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого Лозко Ю. П.

суддів: Лісіциної А.І., Романченка В.О.

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» доОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

13 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9119,14 гривень за кредитним договором №б/н від 12.10.2006 року, яка складається з: заборгованості за кредитом 2510,63 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 5698,07 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина) 410,44 гривень штраф (процентна складова). Судові витрати у розмірі 243,60 гривень.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 9119,14 гривень, судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалити по справі нове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які не виконувались ОСОБА_2 належним чином у звязку з чим, були порушенні умови цього договору, а саме не здійснювалось своєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом, в результаті чого, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у відповідності до вимог ст. ст. 526,1054 ЦК України.

Таких висновків, суд дійшов правильно виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно умов договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається .

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 12 жовтня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно умов якого, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачкою ОСОБА_2 умов укладеного кредитного договору утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30.06.2015 р. склав 9119,14 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 2510,63 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 5698,07 гривень; штрафу -500 гривень (фіксована частина); штрафу (процентна складова) 410,44 гривень.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку щодо наявності права позивача вимагати погашення заборгованості та сплати передбачених кредитним договором сум.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості є невірним, оскільки кредитний договір від 12.10.2006 року припинив свою дію ще у жовтні 2009 року а тому, нарахування відповідних сум є безпідставним та незаконним, колегії суддів вважає необґрунтованими, оскільки у п.9.12 кредитного договору вказано, що цей договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Жодної заяви про припинення вказаного договору позичальником не надавалось, тому договір не припинив свою дію, та строк дії картки ОСОБА_2. було продовжено на той же строк.

Доводи апелянта про необхідність застосування строку позовної давності до вимог позивача, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, після переривання перебіг позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, що передбачено ч.1ч.3 ст. 264 ЦК України, а згідно вищевказаного розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню заборгованості був здійснений апелянтом 22.08.2012 року отже, підстав для застосування вимог ст. 267 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст. ст.308, 314 -315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 жовтня 2015 рокупо цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» доОСОБА_2 про стягнення заборгованостізалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :