Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.01.2016 Справа №607/13782/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.,

- при секретарі Гудима Н.І.;

за участю:

позивача та її представника - Данилюка О.Є.;

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 14984,51 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що дочка перебуває на диспансерному обліку у лікаря офтальмолога з 2010 року у зв'язку із захворюванням органів зору. На протязі 2013-2015р.р. позивачем на лінзи для очей було витрачено 8403,00 грн. Крім того, дочка навчається на третьому курсі медичного університету на стаціонарі, стипендію не отримує. За 2014-2015р.р. позивачем сплачено за проживання в гуртожитку в м. Одеса 3253,92 грн. Відповідач добровільно додаткові витрати на дитину позивачеві не надає, а тому позивач просить стягнути ці кошти у повному обсязі з відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Данилюк О.Є. підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях, які зводяться до того, що відповідач ухиляється від участі в додаткових витратах на дитину, дитиною піклується лише позивач.

Представник відповідача в судовому засіданні частково визнав позов, а саме в частині стягнення із відповідача половини витрат на проживання у гуртожитку (3290,75 грн.). В решті (витрати пов'язані із погіршеним зором) заперечив щодо задоволення позовних вимог. Надав суду письмові заперечення та усні пояснення, згідно яких відповідач вважає, що позов є безпідставним, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на повнолітню дочку, однак правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачений ст.185 СК України, не може бути розповсюджений на правовідносини, які виникли між повнолітньою дитиною та її батьком. Враховуючи те, що дочка ОСОБА_5 є повнолітньою, підстав для стягнення додаткових витрат не має. Також, зазначає, що позивачем не надано суду доказів перебування дочки на диспансерному обліку у лікаря офтальмолога. Вказав, що квитанції про оплату за ліки не є належним доказом. Також повідомив, що він хворіє, доходів на даний час не отримує, має на утриманні іншу дружину та непрацездатних батьків. Аліменти на дочку, яка продовжує навчання сплачує своєчасно, заборгованості немає.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано 21 лютого 2007року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, видане відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції.

24.01.2013р. позивач змінила прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3 (свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_2 видане повторно 24.12.2014р. відділом ДРАЦС Тернопільського МУЮ).

Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 24.12.2014р. відділом ДРАЦС у реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2007р. із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки усіх видів доходів відповідач щомісячно, з 13.02.2007року і до досягнення донькою повноліття.

Враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 виповнилось 18 років, із цього числа аліменти із відповідача не стягуються.

Як вбачається з довідки виданої 16.11.2015р. комунальним закладом Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об'єднання», ОСОБА_5 знаходилась на амбулаторному лікуванні та диспансерному нагляді у офтальмолога з 2010року з діагнозом «міопія слабкої ступені обох очей». Рекомендовано користування м'якими контактними окулярами та окулярами для далі. Призначені ліки візивіт.

Згідно консультативного висновку окуліста №1898 від 07.07.2015р., ОСОБА_5 користується м'якими контактними лінзами постійно. Знаходиться на диспансерному обліку у лікаря - офтальмолога. При користуванні окулярами для далі відчуває дискомфорт та головну біль при тривалому їх використанні. Рекомендовано контактні лінзи постійно, візивіт.

З 02.11.2013р. по 07.07.2015р. ОСОБА_5 витрачено на лінзи, витратні матеріали, пов'язані із використанням лінз (пінцет, розчин Опті-Фрі), окуляри, візивіт 8403,00 грн., що підтверджується товарними чеками та розрахунковими квитанціями від 02.11.2013р., 07.12.2013р., 18.01.2014р., 01.03.2014р., 26.04.2014р., 05.07.2014р., 04.10.2014р., 06.12.2014р., 07.02.2015р., 11.03.2015р., 10.04.2015р., 30.05.2015р., 24.06.2015р., 07.07.2015р.

Згідно довідки, виданої 25.06.2015року Одеським національним медичним університетом, ОСОБА_5 є студенткою 4 семестру 2 курсу денної державної форми навчання медичного факультету №2 Одеського національного медичного університету 4 рівня акредитації. Закінчує навчання 30 червня 2019року.

22.08.2013р. між Одеським національним медичним університетом, як наймодавцем, та ОСОБА_5, як наймачем, укладено договір наймання житлового приміщення, а саме 1 ліжко-місця в тримісній кімнаті АДРЕСА_1.

За 1 та 2 курс навчання (2013/14, 2014/15 навчальні роки) ОСОБА_5 сплачено за проживання в гуртожитку 6581,51 грн., що підтверджується заявою на переказ готівки від 22.08.2013р., квитанцією від 14.02.2014р., квитанцією від 28.08.2014р., квитанцією від 19.02.2015р.

Допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_5 пояснила, що усі кошти, сплачені нею за проживання в гуртожитку, лінзи, витратні матеріали, пов'язані із використанням лінз, окуляри, візивіт, надані їй мамою, тобто позивачем ОСОБА_3. Батько (відповідач) коштів їй не давав.

Згідно довідки про доходи №587 виданої 07.12.2015р. Одеським національним медичним університетом, ОСОБА_5 стипендія не нараховувалась.

Відповідач ОСОБА_4 працює лікарем комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об'єднання». Середньомісячний дохід відповідача становить 2837,57 грн., що підтверджується довідкою №292 від 30.09.2015р.

Згідно довідки Великогаївської сільської ради від 30.09.2015р., відповідач проживає АДРЕСА_2 однією сім'єю із батьком ОСОБА_8, 1930р.н., та матір'ю ОСОБА_9, 1943р.н.

Згідно довідок комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об'єднання» від 02.09.2015р., відповідач перебуває на диспансерному обліку в лікаря-кардіолога, лікаря-ортопеда та сімейного лікаря.

Відповідач з 29.07.2010р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 видане 29.07.2010р. відділом РАЦС Тернопільського МУЮ).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 р. в пункті 18 дав судам такі роз'яснення з приводу застосування статті 185 СК: «Звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягувати тільки батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачені витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на її навчання у платному навчальному закладі, на проведення з нею додаткових занять, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму, і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Позивачем належними та допустимими доказами (квитанції, довідки, покази свідка) доведено понесення нею додаткових витрат на дитину, що викликані її хворою та навчанням, а саме, витрати на оплату лінз, окулярів, витратних матеріалів, ліків всього на суму 8403,00 грн. та витрати на оплату гуртожитку на суму 6581,51 грн.

Враховуючи те, що вказані кошти були витрачені позивачем на лікування дитини, що пов'язане з її захворюваннями, та її навчання, що є розвитком здібностей дитини, вони є додатковими витратами на дитину, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості лікування та витрат пов'язаних з навчанням, виходячи з принципу обов'язкової участі обох батьків в утриманні дитини.

Не може бути прийняте до уваги судом твердження відповідача про те, що він не може надавати додаткову допомогу на утримання дитини, оскільки на його утриманні знаходяться батьки похилого віку. Як вбачається із наданих пенсійних посвідчень, його батьки є пенсіонерами, отже отримують пенсію. Доказів непрацездатності дружини відповідачем не надано.

Також відхиляються посилання відповідача на його стан здоров'я, так як відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про значні витрати на своє лікування.

Твердження відповідача про те, що позивач звернулась до суду про стягнення додаткових витрат на повнолітню дочку, які не передбачені ст.185 Сімейного кодексу України, є хибними, оскільки позивач звернулась до суду про стягнення вже фактично понесених додаткових витрат на неповнолітню дочку, оскільки дочці виповнилось 18 років лише 21.08.1997року, тобто витрати були понесені ще до досягнення дочкою повноліття.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення із відповідача на користь позивача половини понесених позивачем витрат, а саме 7492,25 грн.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому, із відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування понесених судових витрат половину сплаченого позивачем судового збору, а саме 121,80 грн.

У задоволенні вимоги позивача про стягнення із відповідача 3000,00 грн. витрачених на правову допомогу слід відмовити, так як стороною позивача не надано жодних доказів понесення даних витрат.

Керуючись статтями 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 180, 185 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7492,25 грн. додаткових витрат на на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 121,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук