Справа № 450/1353/16-ц Провадження № 2/450/1142/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді Добош Н.Б.,

при секретарі - Бідник І.Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг на загальну суму 557 186,14 (пятсот пятдесят сім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 14 копійок що складається з: 503 320 (пятсот три тисячі триста двадцять) гривень 00 коп. сума основної заборгованості; 40 669 (сорок тисяч шістсот шістдесят девять) гривень 50 коп. інфляційне збільшення суми боргу за період з 18.07.2015 по 31.05.2016 року; 13 196 (тринадцять тисяч сто девяносто шість) гривень 64 коп. 3 % річних від простроченої суми за користування чужими коштами за період з 18.07.2015 по 31.05.2016 року та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 липня 2007 року відповідач отримав у безпроцентну позику від позивача грошові кошти у сумі 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день укладення договору позики становило 101 000,00 гривень. Як зазначено в п.3.1 Договору позики від 17 липня 2007 року, кошти Відповідачу передані до моменту підписання договору. Крім наведеного, Сторони вказаного договору погодили, що вказаний договір є розпискою про одержання всієї суми позики від Позикодавця (Позивача) Позичальником (Відповідачем). Оскільки сторони погодили, що вказаний договір є також і розпискою про отримання всієї суми позики, (п.3.3. Договору) то факт передачі коштів підтверджується даним договором,у якому було вказано суму заборгованості та порядок її погашення. У відповідності до п.2.1 Договору позики від 17 липня 2007 року, позика надавалась строком на 8 (вісім) років з часу передачі позики в момент укладення договору. Таким чином, Позичальник зобовязаний був повернути Позикодавцю кошти в строк до 18 липня 2015 року. У відповідності до положень п.3.5. Договору позики, сторони погодили, що позика повертається шляхом передачі готівки у сумі еквівалентній 20 000,00доларів США на день повернення. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Офіційний курс валюти на 01 червня 2016 року Національним банком України (на час подання позовної заяви) встановлений в наступних розмірах: за 100 доларів США 2516,60 гривень. Таким чином заборгованість по позиці на момент предявлення позову становить: 20 000,00 USD * 25,1660 = 503 320,00 (пятсот три тисячі триста двадцять) гривень 00 копійок. Оскільки договором не передбачено інших розмірів нарахування річних відсотків, то Відповідач зобовязаний сплатити на користь Позивача 3% річних від простроченої суми за користування чужими коштами в сумі, що становить 13 196,64 гривень. Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 543 989,50 гривень, а інфляційні втрати становлять 40 669,50 гривень. В звязку з наведеним вважає, що загальна заборгованість відповідача становить 557 186,14 гривень, яка складається з суми основного боргу в розмірі 503 320,00гривень, нарахованих 3% за користування чужими коштами в сумі 13 196, 64гривень та втрат від інфляційних процесів в сумі 40 669,50 гривень.

У судове засідання позивач не зявився, однак зявився його представник заявлені позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.

У судові засідання відповідач повторно не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2007 року позивач ОСОБА_2 (позикодавець) з однієї сторони та відповідач ОСОБА_3 (позичальник) з другої сторони уклали Договір позики, строком на 8 років з моменту реальної передачі всієї грошової суми в момент укладення договору, за яким позикодавець надає позичальнику 101 000, 00 гривень, що згідно офіційного курсу Національного банку України на день укладення цього договору становить 20 000 доларів США, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений цим Договором строк. Своє зобовязання по Договору позивач (позикодавець) виконав, відповідно п.3.1 Договору позики від 17 липня 2007 року, кошти Відповідачу передані до моменту підписання договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ст. 1047 ЦК України встановлено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З наведених положень випливає висновок про те, що договір позики укладений між сторонами був укладений належним чином, з дотриманням форми встановленої для цього договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.5 Договору позики від 17 липня 2007 року, позика повертається шляхом передачі готівки у сумі еквівалентній 20 000 доларів США на день повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.06.2016 року за 100 доларів США 2 516, 60 грн., 20 000 доларів США еквівалентно 503 320, 00 грн. сума основного боргу та 13 196, 64 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період з 18.07.2015 року по 31.05.2016 року.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 року за № 1282 ХІІ «Про індексацію грошових коштів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28.03.2012 року у справі № 6 36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині інфляційного збільшення суми боргу за користування грошовими коштами задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1048, 1050, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму основного боргу за договором позики від 17.07.2007 р. у розмірі 503 320,00 грн. (пятсот три тисячі триста двадцять гривень 00 коп.) та 3% річних у розмірі 13 196, 64 грн. (тринадцять тисяч сто дев'яносто шість гривень 64 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) понесені судові витрати по сплаті судового збору, у сумі 5 165, 12 грн. (п'ять тисяч шістдесят п'ять гривень 12 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Заходи забезпечення позову накладені ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області 15.06.2016 року - скасувати.

На рішення можна подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 10 днів з наступного дня після проголошення рішення, а іншим учасникам які були відсутні в судовому засіданні протягом 10 днів з моменту отримання рішення.

СуддяОСОБА_4