Справа № 758/7594/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Подільськийрайонний суд містаКиєваускладі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивачаОСОБА_5 та ОСОБА_2,

представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» Ткаченко О.В.,

представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Лютої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої представлені ОСОБА_5, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі ТОВ «Кей-Колект»), Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду і просить визнати недійсним договір факторингу № 1 від 12.12.2011 р. та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 р., укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині передачі зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.03.2008 р. та договором іпотеки № 80815 від 25.03.2008 р., укладеними між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.2008 року між нею та АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "Укрсиббанк", було укладено договір споживчого кредиту № 0. Позивач, з метою забезпечення своїх зобов'язань перед відповідачем, надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що у м.Києві, загальною площею 28,60 кв.м., яка належить їй на праві приватної власності. В грудні 2014 року представник ТОВ "Кей-Колект" повідомив позивачку про укладений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки між ним та ПАТ "Укрсиббанк". Позивачка вважає, що порушення її прав полягає в тому, що вищевказаний договір укладений без її відома та без повідомлення її про укладення такого договору у встановлений законом термін. Стверджує, що договір факторингу є недійсним, оскільки не прямовисний на реальне настання правових наслідків обумовлених правочином (ст.ст.203 ч.5, 215 ч.1). Крім того, до ТОВ «Кей-Колект» не може перейти право вимоги по укладеному між позивачем та банком договору, який є валютним, а ТОВ не має ліцензії на здійснення валютних операцій. Вважає також порушеними свої права, як споживача кредитних послуг, оскільки має місце нечесна підприємницька практика з боку ТОВ, яке неодноразово надсилає листи про виселення.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в ньому, додала, що вона, як поручитель, не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги за кредитом. Платежі за кредитом сплачувала банку, останній раз платила 27.07.2012 р.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що позивачку не було повідомлено про укладення договору відступлення прав вимоги. Стверджують, що в разі відступлення права вимоги повинен складатися акт приймання - передачі прав вимоги. В цьому разі відповідач-1 втрачає право на будь-які платежі боржників та гарантів в сплату їх заборгованості за відповідними договорами. При цьому позивачем здійснювались платежі на рахунки банку по сплаті кредитної заборгованості. Вважає, що відповідач-1 не маючи банківської ліцензії не має права бути кредитором за договором. З урахуванням викладеного оспорюваний договір факторингу повинен бути визнаний недійсним. Представником позивача ОСОБА_5 надані письмові пояснення, зазначаючи, що і після укладання договору факторингу отримувачем платежів за кредитним договором був Банк. У вказаних поясненнях лише за текстом вказує на пропуск позивачем строку позовної давності з поважних причин, оскільки позивач не був ознайомлений з умовами з умовами договору відступлення прав.

Представник відповідача ТОВ "Кей-Колект" заперечував в судовому засіданні проти позовних вимог та пояснив, що про укладення договору відступлення права вимоги повідомляли позивачку, стверджує, що через невиконання позивачкою своїх кредитних зобов*язань, до них перейшло право вимоги за кредитним договором з 12.12.2011 р. Наполягає, що укладені між відповідачами правочини відповідають закону, а позиція сторони позивача заснована на хибному толкуванні закону. Додатково представником були подані через канцелярію суду письмові заперечення на позов, де вважають позов безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, за таких обставин. Так, повідомлення боржника про укладення договору факторингу носить лише інформаційний характер для боржника. Наслідків неповідомлення про укладення такого договору божника немає. Останній може виконати зобов*язання первісному кредитору, однак ці зобов*язання не виконувалися. Уступка права вимоги не звільняє боржника від зобов*язання.

Представник відповідача ПАТ "Укрсиббанк" заперечувала в судовому засіданні проти позовних вимог, вказавши, що оспорювані укладені договори відповідають закону, та пояснила, що ст.215 ЦК України, якою позивач обґрунтовує недійсність правочинів, передбачає наявність підстав на момент укладання договору, а всі підстави, на які посилається позивач, є обставинами виконання договору. Пояснила, про укладання договору відступлення прав вимоги позивача було повідомлено шляхом направлення повідомлення. Крім того, надала суду письмові заперечення, де вважає, що права позивачки в результаті укладення такого договору не можуть бути порушеними, оскільки вона не є стороною оспорюваного договору. Зазначила, що направлення повідомлення стороні про укладення договору відступлення прав вимоги стосується лише забезпечення виконання, а не укладання та не може впливати на дійсність вказаного договору. Стверджує, що відповідач-1 зареєстрований, як фінансова установа, і в свідоцтві про реєстрацію вказаного свідоцтва зазначається вид фінансової послуги-факторинг. Наполягає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки був повідомлений про відступлення банком прав ТОВ, тому просила застосувати строки позовної давності, подавши відповідну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 25.03.2008 року, з метою належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № від 25.03.2008 р., між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач у справі ПАТ «Укрсиббанк», та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 80815, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2254. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 28,60кв.м., яка належить їй на праві приватної власності.

Зі змісту ст.575 ЦК України вбачається, що іпотека є видом застави, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника. Позивач є майновими поручителем.

В судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги в обсязі, визначеному Додатком № 1 до договору.

Листом за № 12-22/26983 від 15.12.2011 року АТ «Укрсиббанк» було повідомлено позивача про відступлення АТ «УкрСиббанк» права вимоги за договорами іпотеки, заміну кредитора у зобов'язанні та факторинг за договором факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року (а.с. 106).

Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 12.12.2011 р., позивач зазначає, що підставами для визнання недійсним договору є невідповідність вказаного договору вимогам законодавства України, та неповідомлення у встановленому законом порядку боржника про укладення такого договору.

З такими обґрунтуваннями суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 517 ЦК України говорить про те, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, передачу документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст. ст. 516 - 517 ЦК України не передбачено.

Особливості укладення договору відступлення прав вимоги регулюється главою 73 ЦК України.

У відповідності з нормою ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст. 512, 516 - 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Цивільний кодекс України не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з не укладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.

У зв'язку із укладенням договору факторингу 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровими №№ 5207-5208.

Згідно чинного законодавства цей договір укладено в нотаріальній формі.

Оригінали договору факторингу та договору відступлення прав вимог були досліджені в судовому засіданні, за якими ПАТ «»КрсСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки, укладеним з позивачем 25.03.2008 р. У суду не має підстав ставити під сумнів укладання вказаних договорів. В зв'язку з чим спростовані доводи позивача.

У відповідності до п. 6.8. договору іпотеки № 80815 від 25.03.2008 р., укладеного між позивачем та Банком, іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення Іпотекодавцем боргу за договором(и), що обумовлюють основне зобов'язання на іншу особу.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про обслуговування платежів від 12.12.2011 року, відповідно до умов якого Банк зобов'язується приймати від платників готівкові та безготівкові платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, право вимоги, за яким належать ТОВ «Кей-Колект», у національній валюті та/або в іноземній валюті із наступним перерахуванням коштів на рахунок ТОВ «Кей-Колект» у національній валюті. Про те, що рахунки для здійснення платежів за кредитними договорами не змінилися, позивач повідомлялася листом від 15.12.2011 року (а.с. 106).

А відтак суд не приймає до уваги на підтвердження недійсності правочину доводи сторони позивача про те, що договір факторингу в частині передачі прав вимоги за кредитним договором від 25.03.2008 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки вони спростовані наданими представниками відповідачів документами.

Суд не приймає до уваги також і посилання сторони позивача на необхідність наявності у відповідача ТОВ «Кей-Колект» відповідної ліцензії НБУ на проведення операцій з валютними цінностями, а оскільки такі посилання не ґрунтуються на законі, оскільки ці обставини щодо правомірності дій ТОВ «Кей-Колект» при укладанні договору факторингу від 12.11.2011 р. з ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово перевірялись судом апеляційної інстанції (ухвала від 06.10.2015 р. у справі № 756/2330/15-ц, від 12.10.2015 р. у справі № 752/1603/15-ц, 17.12.2015 р. у справі № 752/309/15-ц, 09.04.2014 р. № 22-ц/796/4566/2014), та встановлено, що дії ТОВ «Кей-Колект» відповідають положенням ст.4 п.11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст.5 цього Закону не передбачено обов'язку для фінансової установи здійснювати операції факторингу на підставі відповідної ліцензії.

Суд відхиляє доводи сторони позивача щодо агресивної підприємницької діяльності як такі, що не засновані на законі, оскільки, як вбачається з наданих позивачем копій листів, попередження надіслані ТОВ «Укрборг та це стосуються обставин виконання договору, а підстави недійсності правочину повинні мати місто на момент укладання договору.

За таких обставин та в силу вимог вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем договір факторингу та договір відступлення права вимоги відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про іпотеку», і підстав для визнання його недійсним не має.

Позивач просить визнати недійсним договір, який укладений 12.12.2011 р.

Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності (арк.спр.40-42). Представник позивача ОСОБА_5 просить вважати пропуск строку позовної давності з поважних причин (арк.спр.114зв).

Між тим, оскільки суд прийшов до висновку про відповідність укладеного 12.12.2011 р. між відповідачами договору відступлення прав вимоги нормам діючого законодавства, то вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не засновані на законі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, ст.ст.6, 203, 215, 512, 516-517, 627, 638, 1077 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 2012, 213, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, інтереси якої представлені ОСОБА_5, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правочинів недійсними - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова