РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 697/2397/15-ц

Провадження № 2/700/70/16

29 листопада 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернцзвязку в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та в їй обґрунтування пояснив, що 24 квітня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Канівського міськрайонного управління юстиції. У спільному шлюбі у них народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29 жовтня 2013 року сторони розлучилися. Дитина проживає разом з матірю і перебуває на її утриманні.

З ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється інвалідом та відповідач отримує від держави соціальну допомогу на його утримання в сумі 995 грн. щомісячно.

ОСОБА_3 має нерегулярний мінливий дохід, і він бажає та в змозі виплачувати аліменти, але крім ОСОБА_5 на утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей та дружина, з якою вони проживають в цивільному шлюбі та ведуть спільний побут. Його дружина не працює та немає постійного заробітку, тому її утримання та утримання дітей покладається на ОСОБА_3

В законі України «Про державний бюджет України на 2015 рік» зазначено, що прожитковий мінімум у місяць на утримання дитини віком до 6 років з вересня 2015 року становить 1167 грн. Так, як батьки несуть рівні аліментні обовязки щодо утримання дитини, тому виплачувані одним із батьків аліментів мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини. Якщо батько та матір будуть сплачувати по 585 грн., дитина буде забезпечена прожитковим мінімумом.

З огляду на те, що ОСОБА_5 хворіє, ОСОБА_3 як батько дитини бажає додатково сплачувати на його утримання грошові кошти в сумі 200 грн.

В звязку з вищевикладеним просить стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі по 785 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

15 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В судовому засіданні представник позивача зустрічний позов підтримала та пояснила, що дійсно ОСОБА_4 з ОСОБА_3 мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина є інвалідом і знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія, псевдобульбарна дизартрія (анартрія). Дитина потребує постійного реабілітаційного лікування - мінімум 4 рази на рік у спец. закладі. Крім того, постійно проходить курси лікування. Лише у 2015 році ОСОБА_5 отримував: два курси кортексіну (2*717.35грн.=1434.70 грн.); два курси церебролізину 1мг №5 (2*1074.57=2149.14); диспорт 5597.00 грн.; курс цереброкуріну - 8000 грн. Всього на суму 17180 грн.84 коп.

Постійно придбаваються інші ліки. На даний час в наявності квитанції на суму 182 грн.03коп. Крім того, ОСОБА_4 купується для дитини одяг, засоби гігієни, щомісячно витрачаються кошти на бензин для проїзду на автомобілі у м.Черкаси до лікаря, дитина періодично хворіє на ГРВІ, також вона несе витрати на харчування, та інші потреби дитини, зокрема: зимовий комбінезон, вартістю 1450 грн.; куртка весняна, вартістю 445 грн.; зимове взуття, вартістю 485 грн.; колготи, гольфи, вартістю 369 грн.; спортивний костюм, вартістю 380 грн.; кросівки дитячі, вартістю 265 грн.; памперси, придбано орієнтовно на суму 1698 грн.50 коп. Всього на суму 5092 грн. 50 коп.

Сукупна орієнтовна сума витрат складає біля 22455 грн.37 коп., а тому просять, щоб 50% вартості понесених ОСОБА_4 витрат компенсував ОСОБА_3.

На день подання позову фактично здійснені витрати на дитину, ОСОБА_5 складають 22455.37 грн., компенсації піддягає сума 11227 грн.69 коп., а передбачуваними витратами, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 є сума 11227 грн.69 коп. Разом ця сума складає 22455.37 грн.

Відповідач офіційно працевлаштований у ПАТ «Миронівська птахофабрика», середньомісячний заробіток якого складає понад 7000 грн. Фізично здоровий , інших зобовязань не має, тож відповідно, має можливість брати участь у додаткових витратах на утримання дитини яка хворіє.

Просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 11227 грн.69 коп. додаткових витрат та 11227 грн.69 коп. передбачуваних витрат на утримання ОСОБА_5. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн.21 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги за первісним позовом не підлягають до задоволення, а вимоги за зустрічним позовом підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінять обставини, що впливають на визначення розміру платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Канівського міськрайонного управління юстиції. У спільному шлюбі у них народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29 жовтня 2013 року сторони розлучилися, що підтверджується рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2/697/719/2013 від 29.10.2013 року. Дитина проживає разом з матірю і перебуває на її утриманні

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2/700/633/2013 від 18.09.2013 року з ОСОБА_3 стягнено аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ст.141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та зазначено позивачем за первісним позовом у його заяві, він є офіційно працюючим на посаді фахівця організації майнової та особистої безпеки в приватному акціонерному товаристві «Миронівська птахофабрика», тобто має офіційний регулярний дохід і за рішенням суду з нього стягуються аліменти саме у частці від заробітку (доходу). Таким чином його вимоги щодо зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму до 785.00 грн. є необґрунтованими та такими, що порушують норми чинного законодавства, оскільки за вимогами ст. 184 СК України, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі можливо за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому вимоги ОСОБА_3 про визначення розміру аліментів на утримання сина саме в твердій грошовій сумі є необґрунтованими та безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, не є підставою, в розумінні ч.1 ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів посилання позивача на зміни сімейного стану.

Зокрема, за змістом ст.ст. 150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя.

За таких обставин суд вважає, що визначений рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2013 року розмір стягуваних з ОСОБА_3 стягнено аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та потреб самої дитини, а передбачені законом підстави для його зменшення відсутні.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів щодо зменшення його заробітку з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду, щодо зміни його матеріального становища, погіршення або поліпшення стану його здоров'я, він фізично здоровий і може працювати, не доведено і перебування на його утриманні інших осіб, тому той факт, що позивач не бажає сплачувати аліменти у визначеному розмірі, не є підставою для зменшення їх розміру.

Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання сина згідно рішення суду від 18.09.2013 року не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище позивача за первісним позовом, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення, а тому в позові про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 785 грн. щомісячно необхідно відмовити.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд виходить з наступного. Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 11227 грн.69 коп. додаткових витрат та 11227 грн.69 коп. передбачуваних витрат на утримання ОСОБА_5.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Згідно висновку ЛКК Лисянської центральної районної лікарні №2069 від 29.12.2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом і знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія. Псевдобульбарна дизартрія (анартрія).

У своїй позовній заяві щодо призначення додаткових витрат на утримання дитини, позивачка за зустрічним позовом зазначила, що відносить до таких витрат кошти понесені на лікування дитини та проведення реабілітаційного лікування.

У 2015 році дитина отримувала два курси кортексіну (2*717.35грн.=1434.70 грн.); два курси церебролізину 1мг №5 (2*1074.57=2149.14); диспорт 5597.00 грн.; курс цереброкуріну - 8000 грн. Всього на суму 17180 грн.84 коп.

В матеріалах справи маються квитанції про покупку ліків на суму 182 грн.03 коп.

Розмір додаткових понесених ОСОБА_4 підтверджується копіями чеків, які є в матеріалах справи.

Вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 на її користь 11227 грн.69 коп. передбачуваних витрат на утримання ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_4 не надано достатніх доказів того, що в подальшому буде необхідним здійснити витрати на лікування дитини саме у вказаному нею розмірі.

Оскільки відповідно до ст.180 СК України обовязок по утриманню дитини є обовязком обох батьків, то суд вважає, що позовні вимоги по стягненню з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання дитини підлягають задоволенню частково, пропорційно 1/2 частини понесених витрат, а саме 17362 грн. 87 коп. : 2 = 8681грн. 43 коп.. Таким чином з ОСОБА_3 необхідно стягнути додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 8681 грн. 43 коп..

Що ж стосується решти позовних вимог за зустрічним позовом, то вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що нею купувався одяг для дитини, засоби гігієни, щомісячно витрачаються кошти на бензин для проїзду на автомобілі у м.Черкаси до лікаря, дитина періодично хворіє на ГРВІ, також несе витрати на харчування, та інші потреби дитини, зокрема: зимовий комбінезон, вартістю 1450 грн.; куртка весняна, вартістю 445 грн.; зимове взуття, вартістю 485 грн.; колготи, гольфи, вартістю 369 грн.; спортивний костюм, вартістю 380 грн.; кросівки дитячі, вартістю 265 грн.; памперси. Просить стягнути з ОСОБА_3 5092 грн.50 коп..

Ст.185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, законодавець повязує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей, тощо.

Проте, суд вважає що витрати понесені на придбання засобів гігієни, дитячого одягу, взуття не викликані особливими обставинами, не повязані з розвитком конкретних здібностей дитини, а тому не є додатковими в розумінні ст.185 СК України.

Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач за зустрічним позовом зобовязаний сплачувати згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області. А тому вимога про стягнення з ОСОБА_3 витрат повязаних з покупкою засобів гігієни та одягу, в сумі 5092 грн. 50 коп. не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_4 понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. Ці витрати підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 11.03.2016 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №12 від 11.03.2016 року. Таким чином з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто 406 грн. 39 коп. (чотириста шість гривень тридцять девять копійок).

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.141, 150, 180, 182, 185, 192 СК України, ст.ст. 2, 10, 18, 57,60, 88, 158, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого в ПАТ «Миронівська птахофабрика» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 8681 грн. 43 коп. (вісім тисяч шістсот вісімдесят одну гривню сорок три копійки) додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого в ПАТ «Миронівська птахофабрика» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 406 грн. 39 коп. (чотириста шість гривень тридцять девять копійок) понесених судових витрат.

Сторонам розяснити, що з повним текстом рішення вони зможуть ознайомитись в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області 05 грудня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуюча -