Ухвала

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, Вінницька районна державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті його дружини ОСОБА_6

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 умисно вбив свою дружину та її (позивачки) матір ОСОБА_6 Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року до ОСОБА_4 у зв'язку із вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Опікуном ОСОБА_4 є його син ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно. У встановлений законом строк вона (позивачка) звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач через свого опікуна також подав заяву.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 умисно позбавив життя її матір, ОСОБА_3 просила позов задовольнити.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1998 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року причиною смерті ОСОБА_6 стало умисне вбивство її ОСОБА_4 У зв'язку із вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до останнього застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно з актом стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи від 17 квітня 2014 року ОСОБА_4 вчинив злочин, перебуваючи в стані хронічного душевного захворювання у вигляді деменції, обумовленої органічним ураженням головного мозку судинного ґенезу, з маренням, при якому не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано недієздатним. Встановлено над ОСОБА_4 опіку та призначено йому опікуном ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,6808 га, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради.

У встановлений законом строк донька померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач через свого опікуна також подав аналогічну заяву.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті дружини ОСОБА_6, оскільки злочин був вчинений ним у стані неосудності.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що за своїм психічним станом ОСОБА_4 не усвідомлював протиправність дій, а тому в його діях відсутній умисел як форма вини.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року у кримінальній справі, якою встановлено, що у ОСОБА_4 виник умисел на позбавлення життя дружини, він бажав настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті дружини та реалізував свій умисел, спричинивши дружині тілесне ушкодження, від якого вона померла на місці.

Частина 4 ст. 61 ЦПК України встановлює, що вирок (ухвала, постанова) у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Проте суд апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення вищезазначені факти, встановлені ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року, до уваги не взяв.

Крім того, зазначивши, що вина відповідача має бути підтверджена лише вироком суду, який відносно ОСОБА_4 не виносився, апеляційний суд не врахував, що кримінально-карні діяння підтверджуються не лише обвинувальним вироком.

За змістом ч. 1 ст. 1224 ЦК України підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї статті, є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені вироком суду, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказаною ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року встановлено, що кримінальне правопорушення, з приводу якого було відкрито кримінальне провадження, мало місце, і це діяння вчинене саме ОСОБА_4, саме кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 115 ЦК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не визначився із тим, чи є винні дії ОСОБА_4 та чи є обставини, передбачені КПК України, про відсутність такої вини.

Наведене свідчить про те, що суд на порушення ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик