АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/344/16 Головуючий 1 інстанції Онупко М.Ю.
Справа № 641/5844/15-ц Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном .

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 22.08.2013 року вона придбала у ОСОБА_3 однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. за реєстровим № 2570. У відповідності до п.1 вказаного договору ОСОБА_3 продала та передала у власність позивача, а в свою чергу позивач купила та прийняла у власність однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,5 кв.м. і сплатила за неї обумовлену грошову суму в розмірі 400 000 грн. на момент підписання договору, як передбачено п. 4 вказаного договору. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,5 кв.м. набуте на законних підставах. Підстави права власності на спірну квартиру були перевірені нотаріусом Харківського міського нотаріального округу. Отже, вищезазначена квартиру була придбана нею у повній відповідності до чинного законодавства на підставі цивільно-правової угоди - договору купівлі-продажу.

26.02.2015 року їй стало відомо, що на вказану квартиру накладено арешт згідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року у справі № 641/8730/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції, ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Харківської філії ТОВ «Укрспецторг Групп», треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання результатів прилюдних торгів оформлених протоколом по проведенню прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів.

Вважала, що своїми діями ОСОБА_2 не визнає та оспорює той факт, що вона є добросовісним набувачем нерухомого майна, не визнає та оспорює право власності на вказану квартиру, а також перешкоджає розпорядженню нею.

На теперішній час вона володіє повним пакетом документів у відповідності до чинного законодавства, що підтверджує її право власності на спірну квартиру. В свою чергу зазначена квартира вибула з власності ОСОБА_2 за його волею, тому що він свідомо підписав кредитний договір з ПАТ «Укрсоцбанк» і надав в якості застави спірну квартиру і він усвідомлював, що при несплаті ним кредиту квартира буде примусово реалізована на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

У зв'язку з тим, що вона на теперішній час є законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, і вказане право власності ніхто не оспорив, накладення арешту ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року по справі № 641/8730/13-ц на зазначену квартиру унеможливлює розпорядження цим майном.

Враховуючи вищенаведене просила визнати її добросовісним набувачем однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, визнати її власником цієї квартири, усунути перешкоди в розпорядженні квартирою та скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року по справі № 641/8730/13-ц про заборону укладати угоди, щодо відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить їй.

Представник позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просили позовні вимоги позивача у редакції уточнених позовних вимог від 22.07.2015 року задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні та наданих до суду запереченнях проти позову заперечував та пояснив, що 22.07.2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, у якій посилаючись на норми ст. 388 ЦК України просила визнати її добросовісним набувачем нерухомого майна квартири АДРЕСА_1. Також, посилаючись на положення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вказав, що діючим на даний час цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання особи добросовісним набувачем.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом безпідставно не були взяті до уваги надані нею докази та пояснення.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлені належним чином про що свідчать зворотні повідомлення та підписи представників сторін в явочному аркуші.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 2570, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., продавець ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 на умовах купівлі-продажу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, корп.1 (а.с. 6-8).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8371583 від 22.08.2013 року власником однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_1 (а.с. 9).

Із копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінського ВДВС ХМУЮ, ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Харківської філії ТОВ «Укрспецторг Групп», треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання результатів прилюдних торгів оформлених протоколом по проведенню прилюдних торгів недійсним, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів вбачається, що було визнано недійсними результати прилюдних торгів, проведених ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Харківської філії ТОВ «Укрспецторг Групп» 07.06.2013 року з реалізації квартири АДРЕСА_1, визнано недійсним протокол № 21-0420/13 від 07.06.2013 року по проведенню прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 20.06.2013 року, складений старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ з реалізації квартири АДРЕСА_1 (а.с. 71-76).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.06.2015 року зазначене рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова було залишено без змін (а.с. 77-82).

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час розгляду справи є власником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 22.08.2013 року. Право власності позивача на спірну квартиру позивачем було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується наданим витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8371583 від 22.08.2013 року.

Факт реєстрації позивачем права власності на спірну квартиру в судовому засіданні не оспорювався представниками позивача.

Під час розгляду справи даних щодо втрати позивачем документа, який засвідчує його право власності на спірну квартиру чи щодо оспорювання або не визнання права власності позивача іншою особою, надано не було.

Окрім того, самим позивачем у позовній заяві зазначено, що її право власності на спірну квартиру ніким не оспорюється.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право власності позивача на вказану квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку та ніким не оспорюється, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання позивача власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання позивача ОСОБА_1 добросовісним набувачем однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати. У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Слід зазначити, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Отже, позивачем при зверненні до суду було обрано неналежний спосіб захисту свого права.

Також позивачем при зверненні до суду було заявлені вимоги про усунення перешкод в розпорядженні спірною квартирою шляхом скасування ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року по справі № 641/8730/13-ц про заборону укладати угоди, щодо відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить позивачу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві та його представники у судовому засіданні посилалися на те, що при розгляді цивільної справи № 641/8730/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Ленінського ВДВС ХМУЮ, ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Харківської філії ТОВ «Укрспецгорг Групп», треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання результатів прилюдних торгів оформлених протоколом по проведенню прилюдних торгів недійсним, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів, ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03.09.2013 року в порядку забезпечення позову у справі було заборонено укладати угоди, щодо відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить позивачу.

Тобто зазначене обтяження на спірну квартиру було здійснено судом під час розгляду цивільної справи №641/8730/13-ц в порядку забезпечення позову у відповідності положень ст. 151 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 пояснив, що позивач у справі раніше звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року у цивільній справі № 641/8730/13-ц, однак до теперішнього часу зазначена заява судом не розглянута у зв'язку з знаходженням справи у провадженні суду касаційної інстанції.

У відповідності до ч. З, 5 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 9864303 від 24.09.2013 року вбачається, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року було заборонено укладати угоди щодо відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с. 70).

Таким чином, вказана ухвала суду про забезпечення позову була прийнята в межах розгляду іншої цивільної справи, у зв'язку з чим суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивач не позбавлена права в порядку ст. 154 ЦПК України звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову накладених ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -