ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/116/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у м. Києві, про усунення від прав на спадування, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка є правонаступницею ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у м. Києві, про усунення від прав на спадування. Мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла його дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 54 років, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 Він та їх малолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживали з спадкодавицею, й згідно ст. 1261 ЦК України мають право на спадкування за законом в першу чергу. В установлений законом шестимісячний строк він звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини і з такою ж заявою звернулися й відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (батьки померлої), які за життя ОСОБА_6 протягом трьох років не спілкувалися, не надавали їй ніякої допомоги, хоча та її потребувала за складним станом здоров»я: взимку 2010 року вона поломала ногу, влітку їй зробили операцію у зв»язку з захворюванням на рак молочної залози, влітку вона перенесла операцію на щитовидну залозу, з 2011 року вона перебувала на інвалідності. Саме він піклувався про дружину, забезпечував її всім необхідним для нормального життя, у противагу її батьків, з якими дружина була у неприязних відносинах із-за сімейних непорозумінь, не бажала з ними спілуватися, проте мала надію на примирення. На підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України просив усунути відповідачів від права на спадкування після смерті ОСОБА_6, оскільки ті ухилялися від надання допомоги спадкодавиці, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_8, діюча на підставі довірності від 05 вересня 2016 року та від 31 жовтня 2016 року (а.с. 80, 81 том 2), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Третя особа в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, звернулась в суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсудності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи,та за погодженням сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, свідчення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла дружина позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 54 років (а.с.4 том 1), після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.133-147 том 1 /матеріали спадкової справи/).

В установлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини і з такою ж заявою звернулися й відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (батьки померлої) (а.с.133-135 том 1 /матеріали спадкової справи/, а.с. 22-26 том 2).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за життя ОСОБА_6 протягом трьох років не спілкувались, не надавали їй ніякої допомоги, хоча та її потребувала за складним станом здоров»я: взимку 2010 року вона поломала ногу, влітку їй зробили операцію у зв»язку з захворюванням на рак молочної залози, влітку вона перенесла операцію на щитовидну залозу, з 2011 року вона перебувала на інвалідності. Саме він піклувався про дружину, забезпечував її всім необхідним для нормального життя, у противагу її батьків, з якими дружина була у неприязних відносинах із-за сімейних непорозумінь, не бажала з ними спілуватися, проте мала надію на примирення. На підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України просив усунути відповідачів від права на спадкування після смерті ОСОБА_6, оскільки ті ухилялися від надання допомоги спадкодавиці, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Проте, суд не може погодитися із такою позицією, оскільки та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення відповідачами від надання допомоги.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони проживали за різними адресами, дійсно між ними існували неприязні відносини з 2008 року з низки сімейних непорозумінь, вони тримами один на одного образи, що унеможливлювало примирення, при цьому сама спадкодавиця, як пояснив позивач та засвідчили свідки, не бажала навіть бачити своїх батьків, відмовляючись від зустрічей з ними.

Про складний стан здоров»я спадкодавиці позивач, який здійснював допомогу та догляд за нею, не повідомляв її батьків, й не повідомив про її смерть. Таку поведінку він пояснює виконанням особистої волі дружини, яка не бажала бачити батьків та родичів не тільки на час хвороби, а й на церемонії поховання.

За таких підстав умисної форми вини відповідачів у ненаданні допомоги спадкодавиці, з урахуванням того, що таку допомогу надавав позивач, який виконував цей обов»язок добросовісно й вцілому, й за її волею не повідомляв відмовідачів як про її стан здоров»я та смерть, що ним визнається, немає.

При цьому, враховуючи визнаний факт позивачем про те, що він добросовісно виконував обов»язок догляду та нагляду на час хвороби його дружини, остання вважається такою, що не потребувала іншої допомоги, внаслідок чого не перебувала у безпорадному стані, оскільки отримувала належний нагляд/догляд з боку її чоловіка - позивача, й цей факт також підтверджений свідками, допитамими в ході розгляду справи.

Батьки спадкодавиці (відповідачі) - люди похилого віку: батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на час спірних правовідносин не працювали, перебували на пенсії, за віком та станом здоров»я перебували під наглядом лікарів, маючи численні хронічні захворювання, що підтверджується виписками із їх амбулаторних карт.

На час розгляду справи ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, й ухвалою суду від 03 листопада 2016 року, до участі у справі залучено ОСОБА_4 /рідна сестра ОСОБА_6./, як правонаступницю /спадкоємицю/ ОСОБА_5 (а.с.73, 76 том 2).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої категорії справ суду, як роз»яснив Верховний Суд України, належить з'ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Суд вважає, що у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємцями /відповідачами/ від надання допомоги спадкодавиці, потребування нею допомоги від них за умови отримання її від позивача, перебування її у безпорадному стані, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов»язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Проте такі докази відсутні, при цьому сам позивач їх спростовує, надаючи пояснення про те, що ані він як особа, яка здійснювала нагляд та догляд на час хвороби спадкодавиці, ані сама спадкодавиця не тільки не бажали отримувати таку допомогу від її батьків, але й не робили цього - не зверталися за допомогою.

Тобто, за таких обставин пасивність поведінки особи свідчить про відсутність у потребі в такій допомозі, й не може вмінятися в вину спадкоємцю щодо ненадання допомоги такі особі.

Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги, а тому у позові необхідно відмовити.

За встановлений правовідносин позов вцілому є необґрунтованим й задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, останній за правимом ч. 4 ст. 88 ЦАК України підлягає компенсації за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, ч. 5 ст. 1224 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 60, 81, 88, 195, 196, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 174, 130, 222, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у м. Києві, про усунення від прав на спадування, - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Коренюк А.М.