У Х В А Л А

10 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка», треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Міністерство культури України, про стягнення заборгованості із заробітної плати, за зустрічним позовом державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка» до ОСОБА_4 про повернення зайво виплачених коштів остаточного розрахунку та вихідної допомоги при звільненні,

в с т а н о в и л а :

Комінтернівський районний суд м. Харкова рішенням від 2 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка» (далі − ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка») відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 червня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України).

20 вересня 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 97 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статті 90 Бюджетного кодексу України (далі − БК України), положень наказу Міністерства культури і туризму від 18 жовтня 2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», постанови Кабінету Міністрів України (далі − КМУ) від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплат праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постанови КМУ від 3 квітня 2006 року № 413 «Про деякі питання оплати праці працівників національних закладів культури», постанови КМУ від 3 лютого 2010 року № 109 «Про оплату праці працівників закладів культури, яким надано статус академічних», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, пункту другого Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті Міністерству культури за деякими програмами, затвердженого постановою КМУ від 9 березня 2011 року № 247, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На підтвердження своїх вимог заявниця посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року та постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Водночас заявниця просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд судового рішення підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка» суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, установив, що заборгованості відповідача перед позивачкою по нарахованому, але не виплаченому їй доходу за будь-який місяць немає, тому відсутні підстави обчислювати суми компенсації; у театру не було можливості самостійно збільшувати коефіцієнт підвищення посадових окладів за статус академічного з власного доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності, що не суперечить статті 16 Закону України «Про оплату праці»; законодавством не передбачено повернення працівникам підприємства, установи, організації зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених частиною другою статті 127 КЗпП України, пунктом першим частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України); ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка» не доведено недобросовісність ОСОБА_4 щодо отримання спірних сум при звільненні.

Наданою для порівняння ухвалою від 1 липня 2015 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким задоволено позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з підстав порушення відповідачем порядку прийняття та звільнення позивача з роботи. Апеляційний суд установив, що поновивши позивача на посаді на підставі рішення суду, його було звільнено у зв'язку із закінченням дії трудового договору за частиною другою статті 36 КЗпП України, однак з позивачем не укладався письмовий трудовий договір - контракт в розумінні частини третьої статті 21 КЗпП України.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявницею на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», надана заявницею на підтвердження підстави перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 4 статті 355 ЦПК України, не є постановою Верховного Суду України, прийнятою у порядку визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, а тому на неї не може здійснюватись посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка», треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Міністерство культури України про стягнення заборгованості із заробітної плати, за зустрічним позовом державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В.Лисенка» до ОСОБА_4 про повернення зайво виплачених коштів остаточного розрахунку, вихідної допомоги при звільненні за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко