АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2005 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Житлово-будівельний кооператив "Мотозаводець-6", про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2005 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ЖБК "Мотозаводець-6", про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Суд визнав ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.69-72).

В суд апеляційної інстанції представник ОСББ "Мотозаводець-6" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ОСББ "Мотозаводець-6" 12 грудня 2016 року (а.с.101).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника третьої особи, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_4 та його представника, ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, ОСОБА_5 та її представника, ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Позивач та відповідач з 1975 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

22 квітня 1994 року на підставі договору дарування ОСОБА_5 отримала в дар двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в ЖБК „Мотозаводець-6" (а.с.13), а 24 грудня 1995 року позивач повністю внесла пайовий внесок за вказану квартиру (а.с.12).

29 серпня 1995 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с.11).

В спірній квартирі АДРЕСА_1 прописані 3 особи : позивач, її колишній чоловік ОСОБА_4, та дочка ОСОБА_7 (а.с.14).

Згідно з актами, складеними ОСББ "Мотозаводець-6", відповідач не проживає у квартирі з 1996 року, створив нову сім'ю (а.с.19-24).

Згідно з довідкою ОСББ „Мотозаводець-6" нарахування за квартирну плату і комунальні послуги з липня 2001 року проводяться на дві особи (а.с.18).

Як вбачається з повідомлення поліклініки № 2 Деснянського району м. Києва, до поліклініки за місцем реєстрації відповідач звертався востаннє у 2004 році (а.с.35).

Згідно з повідомленнями "Мотозаводець-6" та Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.40-41) відповідач ОСОБА_4 з заявами про невиписку зі спірної квартири або неможливість проживання в кв.АДРЕСА_1 до органів внутрішніх справ та ОСББ "Мотозаводець-6" не звертався.

Допитані в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 1996 року, залишив квартиру після розірвання шлюбу з позивачкою, причина не проживання їм невідома.

Виходячи з того, що ОСОБА_4 більше шести місяців без поважних причин не проживав в квартирі АДРЕСА_1, квартирою не цікавився, не ніс витрат по її утриманню, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_5 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.51-52).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_4 та його представник, ОСОБА_3, також не навели таких обставин.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на неналежність доказів, поданих на підтвердження обставини не проживання ОСОБА_4 у АДРЕСА_1, оскільки відповідач розлучився зі своєю останньою дружиною ОСОБА_11 22 квітня 2003 року та з цього часу проживав у спірній квартирі.

Указані доводи відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, згідно з актами, складеними ОСББ "Мотозаводець-6", відповідач не проживає у квартирі з 1996 року, створив нову сім'ю (а.с.19-24).

Відповідно до довідки ОСББ „Мотозаводець-6" нарахування за квартирну плату і комунальні послуги з липня 2001 року проводяться на дві особи (а.с.18).

Згідно з довідкою форми №3 від 1 вересня 2004 року, в квартирі АДРЕСА_1 прописані три особи: ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною відповідача не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_4 дійсно проживав у зазначеній квартирі з 2003 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_11 і до моменту ухвалення оскаржуваного рішення у справі.

Сам по собі факт розлучення ОСОБА_4 з другою дружиною, ОСОБА_11, не може свідчити про факт його проживання у АДРЕСА_1 з липня 2001 року.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи в порядку, визначеному ч.2 ст. 303 ЦПК України, за клопотанням відповідача було допитано в якості свідка матір ОСОБА_4, ОСОБА_12.

ОСОБА_12 підтвердила, що ОСОБА_4 після розлучення з ОСОБА_5 проживав з новою дружиною, ОСОБА_11, а після розлучення з останньою проживав у матері, ОСОБА_12, до теперішнього часу. Про наявність для відповідача перешкод у проживанні в спірній квартирі свідок суду не повідомила.

Указані докази, показання свідка у їх взаємозв'язку з іншими доказами свідчать про те, що ОСОБА_4 понад шість місяців без поважних на те причин не проживав у квартирі АДРЕСА_1.

Показання допитаного під час апеляційного розгляду в якості свідка ОСОБА_13, сусіда матері ОСОБА_4, ОСОБА_12, правового значення для вирішення даної справи не мають, оскільки стосуються періоду кількох останніх років перед апеляційним розглядом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення ст.71, 72 Житлового кодексу Української РСР, в той час як на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_5 була власником квартири, а тому слід було застосовувати норми цивільного законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями ч.1, 2 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року.

Спірні правовідносини стосуються періоду, який передував моменту набрання чинності ЦК України (відповідач залишив спірне житло у 1996 році), а тому районним судом правомірно застосовані до спірних правовідносин положення ЖК України.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2005 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 8 (вісім) гривень 70 копійок судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома