Справа № 310/4349/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований у зазначеному будинку, але не проживає в ньому з 2013 року, комунальних платежів та інших витрат по утриманню будинку не несе. Відповідно до пункту 1 мирової угоди від 18.04.2016 року, яка затверджена ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.04.2016 року відповідач повинен був протягом двох тижнів з моменту затвердження мирової угоди, тобто з 03.05.2016 року знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання, але в порушення ст. ст. 124 Конституції України, 208 ЦПК України, 526, 626, 629 ЦК України взятих на себе та затверджених судом зобов'язань добровільно не виконує, чим порушує її права. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги та сплату судового збору.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце судового засідання повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно договору купівлі-продажу від 21.10.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили в рівних частках кожен жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Право власності по 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9,20-21,22).

Реєстрація ОСОБА_2 в спірному будинку з 10.10.2006 року підтверджується листом Бердянського міського відділу УДМСУ в Запорізькій області та листом Осипенківської сільської ради від 04.07.2016 року (а.с.23,27).

Із мирової угоди (а.с.5) заяви про укладення мирової угоди (а.с.3-4), ухвали про визнання мирової угоди від 18.04.2016 року (а.с.6-7), та інших доказів, судом встановлено наступне.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю позивача та відповідача, кожному з них належить по 1/2 частині домоволодіння без визначення в договорі купівлі-продажу конкретним приміщень та споруд, які входять в частку кожного співвласника. Жоден із співвласників домоволодіння свою частку в натурі не виділив, поділ домоволодіння між співвласниками не здійснено, тобто кожному співвласнику належить по 1/2 частині спірного домоволодіння без визначення конкретних приміщень та споруд, які належать кожному з них.

За мировою угодою, яка визнана судом ухвалою від 18.04.2016 року ОСОБА_2 зобов'язався передати у власність своєї доньки ОСОБА_3 1/2 частину спірного житлового будинку з усіма належними до нього будівлями і спорудами та протягом двох тижнів з моменту затвердження мирової угоди знятися з реєстрації місця проживання у вищезазначеному будинку, але згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.20-21) ОСОБА_2 не переоформив право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 і залишається власником 1/2 частки спірного домоволодіння.

Згідно довідки виконавчого комітету Осипенківської сільської ради від 17.06.2016 року ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 2013 року (а.с.12), але ця довідка не може бути безумовним доказом, який підтверджує непроживання відповідача в спірному житловому приміщенні, оскільки в ній не відображено на підставі чого виконавчим комітетом Осипенківської сільської ради зроблено такий висновок.

Інших доказів, які підтверджували би непроживання відповідача в спірному житловому приміщенні позивачем не надано.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Перешкоджання власнику щодо вільного користування своїм майном заборонено ст. 41 Конституції України де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що за встановлених обставин підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 Запорізької області відсутні, оскільки вимоги про позбавлення власника майна права цим майном користуватися суперечить діючому законодавству України.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 150 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя