АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2603/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акцонерного товариства «ОТП ОСОБА_3» (далі - ПАТ «ОТП ОСОБА_3», ОСОБА_3) третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_8 про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ПАТ «ОТП ОСОБА_3» про визнання кредитного договору нікчемним, посилаючись на те, що 09 вересня 2014 року у магазині «Комфорт» між сторонами було укладено споживчий кредит для купівлі газової плити NORD та пилососа SAMSUNG. У зазначеному магазині агентом Банку був син позивача, який переконав останнього про доцільність оформлення товару у кредит та допоміг оформити споживчий кредит на суму 3 100 грн.

ОСОБА_6 зазначив, що 20 жовтня 2014 року сплатив по кредиту 1 400 грн., 18 листопада 2014 року сплатив у банк «Фінанси та кредит» кошти в сумі 1 350 грн., 01 грудня 2014 року - 700 грн. і вважав, що кредит сплатив повністю. Проте в кінці грудня з Банку почали надходити повідомлення, що він перестав сплачувати кредит, а в січні 2015 року зателефонували з ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та повідомили, що існує заборгованість по кредиту.

При зверненні до Уманського відділення ПАТ «ОТП ОСОБА_3» йому стало відомо, що на його імя було оформлено споживчий кредит в сумі 22 000 грн. на придбання компютера, який було оформлено 09.09.2014 року, в той же день коли він оформляв кредит на придбання газової плити та пилососа. На дзвінки син не відповідав і взагалі перестав з ним спілкуватися. Зважаючи на те, що позивач не мав наміру укладати договір про отримання споживчого кредиту на придбання компютера, правочин не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 09.09.2014 року, укладений між ним та ПАТ «ОТП ОСОБА_3» нікчемним.

У квітні 2015 року ОСОБА_6 подав до суду уточнену позовну заяву в якій просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 09.09.2014 року, укладений між ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. При цьому вказує, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, про що свідчить його підписання, і підстави для визнання його недійсним відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП ОСОБА_3» було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 на загальну суму 21 155 грн. 00 коп. на придбання компютера та системного блоку. При підписанні даного договору ОСОБА_6 зазначив, що попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміє значення своїх дій та діє добровільно. Також він підписав не тільки примірники договору, а і викладений на окремому аркуші Додаток № 1 до вказаного договору, де викладений графік платежів для погашення кредиту на термін з 09.10.2014 року по 09.09.2016 року.

Отже твердження позивача, що він брав кредит лише на три місяці на придбання газової плити та пилососу спростовується підписаним документами.

На виконання даного кредитного договору позивачем було сплачено кошти в розмірі 1 400 грн. 29.10.2014 року, 1 350 грн. 18.11.2014 року та 700 грн. 01.12.2014 року. При цьому, як видно з наданих квитанцій про сплату кредиту в розділі «Призначення платежу» за вказівкою позивача зазначений номер спірного договору про надання споживчого кредиту.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В позовній заяві ОСОБА_6 не оспорює той факт, що він бажав укласти споживчий кредит та під час укладення споживчого кредиту був ознайомлений з умовами, не заперечував факту отримання та використання кредитних коштів.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що під час укладення договору відповідач навмисно ввів позивача в оману, останній не надав.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже в даному випадку відсутні будь-які підстави для визнання кредитного договору недійсним і суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним цього правочину.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для скасування або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :