_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2724/16-ц
Провадження № 2/520/2437/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Південний» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ АБ «Південний» від 22.02.2016 року № 201-к-рс. Поновити її на посаді старшого кассира відділення № 15-38 ПАТ АБ «Південний». Стягнути з ПАТ АБ «Південний» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. До рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць застосувати негайне виконання.

Свої вимоги мотивував тим, що з 23.02.2004 року вона працювала на різних посадах у ПАТ АБ «Південний». Наказам від 22.02.2016 року її було звільнено з посади старшого касира у звязку із втратою довіря згідно із п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач вважає, що таке звільнення відбулось незаконно, оскільки вона не вчиняла будь-які дії, які б давали підстави для втрати довіря до неї з боку ПАТ АБ «Південний».

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ПАТ АБ «Південний» - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши суду письмові заперечення та документи.

Відповідно до ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору.

Суд, дослідивши докази та матеріали справи, заслухавши доводи сторін, доходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2004 року на підставі наказу ПАТ АБ «Південний» № 29-а-к позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду касира відділення № 13, з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Наказом ПАТ АБ «Південний» № 225-к від 14 травня 2007 року позивача ОСОБА_1 було переведено у відділення № 38 на посаду старшого касира, з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

29 грудня 2014 року ПАТ АБ «Південний» було видано наказ № 767-к яким ОСОБА_1 старшого касира відділення № 38 переведено з 01 січня 2015 року на посаду старшого касира у відділення № 15-38, з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18 червня 2003 року N 254, відповідальний виконавець - працівник банку, який відповідно до його службових обов'язків та/або розпорядження керівництва банку має повноваження виконувати певні операції та несе відповідальність за їх належне виконання.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18 червня 2003 року N 254, операції банків виконують відповідні працівники банку, яким надане право відповідального виконавця, а саме доручено оформляти та підписувати документи за визначеними операціями або контролювати правильність оформлення документів та відображення їх в обліку; або технологічно виконувати визначені операційні процедури незалежно від того, у якому структурному підрозділі банку вони працюють. При цьому повноваження та відповідальність працівників банку щодо виконання ними функціональних обов'язків визначаються внутрішніми документами банку та посадовими інструкціями.

У разі надання працівнику банку прав відповідального виконавця конкретні обов'язки і відповідальність мають визначатися у посадовій інструкції, що складається в письмовій формі. У посадовій інструкції передбачається перелік операцій та основних завдань, які має здійснювати відповідальний виконавець, його технологічні зв'язки з іншими працівниками та підрозділами банку. Посадові інструкції за поданням керівника відповідного підрозділу затверджуються керівником банку або уповноваженою ним особою. Кожний відповідальний виконавець має ознайомитися із своєю посадовою інструкцією під розпис.

На виконання вищевказаних норм законодавства України, а також враховуючи специфіку господарської діяльності Банку, позивачем було підписано посадові інструкції, зокрема: Посадова інструкція старшого касира (касира) відділення № 38 за адресом: м. Одеса, провулок Сабанський, 2 (затверджена Головою Правління ОСОБА_2 банку «Південний» 31.07.2012 року); Посадова інструкція старшого касира (касира) відділення № 15-38 за адресом: м. Одеса, провулок Сабанський, 2 (затверджена Головою Правління ОСОБА_2 банку «Південний» 05.05.2015 року).

Відповідно до п. 1.2. Посадової інструкції старшого касира (касира) відділення № 38 за адресом: м. Одеса, провулок Сабанський, 2 (затверджена Головою Правління ОСОБА_2 банку «Південний» 31.07.2012 року), старший касир (касир) повинен знати нормативні документи по здійснюваним операціям відділення.

В пункті 1.3. даної Посадової інструкції зазначено, що старший касир (касир) повинен «в своїй роботі керуватися чинними законодавчими актами України, нормативними та інструктивними документами НБУ, наказами та розпорядженнями Голови Правління банка, положеннями про внутрибанківську роботу щодо організації касової роботи в ОСОБА_2 банку «Південний».

Відповідно до п. 1.1. Посадової інструкції старшого касира (касира) Відділення № 15- 38 (затвердженої Головою Правління ОСОБА_2 банку «Південний» 05.05.2015 року), старший касир (касир) повинен «забезпечити якісне, кваліфіковане обслуговування клієнтів банку - юридичних і фізичних осіб в національній та іноземній валютах по всіх банківських операціях та збереження довірених йому матеріальних цінностей.

Згідно п. 1.2. вказаної Посадової інструкції старший касир (касир) повинен мати базові знання по організації касової роботи, знати і застосовувати в роботі законодавчі нормативно-правові документи по здійснюваних операціях в установах банків.

Пунктом п. 1.3. передбачено, що старший касир (касир) повинен в своїй роботі керуватися чинними законодавчими актами України, нормативними та інструктивними документами НБУ.

У відповідності до п. 2.37 Посадової інструкції старший касир (касир) є уповноваженим працівником, відповідальним за здійснення ідентифікації, верифікації клієнтів у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією може бути укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі проведення, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28 грудня 1977 р. N 447/24, до посад з якими можуть бути укладені договори про індивідуальну матеріальну відповідальність, зокрема належать завідувачі кас, старші контролери - касири й контролери - касири; старші касири й касири; а також інші працівники, що виконують обов'язки касирів.

11 лютого 2010 року між ОСОБА_2 банком «Південний» та ОСОБА_1 було підписано Договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до пункту 1 якого працівник, що обіймає посаду касира або виконує роботу безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей в межах посадової інструкції, бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей, і у зв'язку з вищевикладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому адміністрацією для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей адміністрації і вживати заходів для відвернення заподіяння їм шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей.

Відповідно до Наказу № 99 від 04 лютого 2016 року «Про проведення службового розслідування Комісією у складі: директора Департаменту регіональної мережі ОСОБА_2 банку «Південний» ОСОБА_5, директора Департаменту безпеки ОСОБА_2 банку «Південний» ОСОБА_6, начальника Управління правового забезпечення регіонального розвитку Юридичного департаменту ОСОБА_2 банку «Південний» ОСОБА_7, начальника Управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту ОСОБА_2 банку «Південний» ОСОБА_8, начальника Відділу методології та організації касової роботи Управління касової операції ОСОБА_2 банку Південний ОСОБА_9 16 лютого 2016 року було складено ОСОБА_3 про проведення службового розслідування.

За результатом проведеного службового розслідування Комісією встановлено наступне:

14.01.2016 року на підставі розпорядження Голови Правління про проведення перевірки з питань дотримання співробітниками відділень вимог нормативно-правових актів Національного банку України, внутрішніх положень та процедур ОСОБА_2 банку «Південний» щодо організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни від 06.01.2016 року працівниками ОСОБА_2 банку «Південний» в відділені № 15-38 ОСОБА_2 банку «Південний», розташованого за адресою м. Одеса, провулок Сабанський, 2 була проведена перевірка організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни працівниками Відділення та ревізія цінностей в сховищі Відділення.

Банком отримана відповідна інформація (звернення) від клієнтів Банку в тому числі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 04.02.2016 року щодо видачі їх грошових коштів у звязку з тим, що вони не відвідували Відділення та не здійснювали зняття готівки зі своїх рахунків за відповідними заявами, з проханням розібратися в ситуації та видати їм відповідні документи; тощо.

Додатково Комісією виявлені факти порушення чинного законодавства України, внутрішніх документів Банку, а також посадових обовязків співробітниками Відділення, а саме у видаткових касових документах підписи клієнтів (отримувачів коштів) не відповідають підписам, що містяться в документах по оформленню банківських рахунків (в юридичній справі).

В переліку документів в яких не відповідають підписи зазначені наступні реквізити документів: заява на видачу готівки № 1065150 від 13.02.2015 року, номер рахунку: 7184, власник рахунку ОСОБА_10, сума операції 150 000 гривен, касир що видав готівкові кошти ОСОБА_12; а також заява на видачу готівки № 1064824 від 13.02.2015 року, номер рахунку: 7872, власник рахунку ОСОБА_11., сума операції 150 000 гривен, касир що видав готівкові кошти ОСОБА_12.

В процесі службового розслідування 15 лютого 2016 року у позивача ОСОБА_1 були відібрані пояснення, в яких остання повідомила, що прізвищ клієнтів вона не памятає, обслуговування клієнтів проводилось в кабінеті начальника відділення ОСОБА_13 через зав. касою ОСОБА_14 За вказівкою начальника відділення та за дорученням клієнта зав. касою (при наявності документів) здійснювались прибуткові-видаткові операції. Після проведених операцій через касу, зав. касою приносила клієнту документи на підпис де клієнт ставив підпис та йому видавались квитанції (2-й примірник). Перший примірник приносили в касу з підписом клієнта.

Відповідно до п. 3.5. глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за № 174, «банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє таке: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України; наявність підпису отримувача».

Відповідно до п. 3.13. глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за № 174, «банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення видачі готівки один примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, інше)...»

Відповідно до п. 7.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року N 492, «видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує».

Відповідно до п. 12.5. Положення про організацію касової роботи у ОСОБА_2 банку «Південний» (затверджено Головою Правління ОСОБА_2 банку «Південний» 06.06.2012 року), «одержавши видатковий касовий документ, касир зобов'язаний: а)перевірити: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; правильність оформлення довіреності на отримання готівки (у разі отримання готівки за довіреністю);наявність підпису отримувача; суму, проставлену на документі цифрами, з сумою, зазначеною літерами; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу та відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; б) підготувати суму готівки, та набити на стрічку підрахунку (за кожним номіналом), зіставити суму видачі з сумою, вказаною на видатковому документі; в) запитати у отримувача про суму грошей, що одержується; ґ) видати гроші одержувачу та підписати видатковий документ; д) видати клієнту примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер та інше) з відбитком іменного штампу касира...

Зіставивши наявні документи, інформацію, отриману від клієнтів Банку та пояснення співробітників Відділення, Комісією в діях ОСОБА_1 були виявлені наступні порушення: п.1.2, п. 1.3 Посадової інструкції старшого касира (касира) Відділення № 38; п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3, п. 2.37 Посадової інструкції старшого касира (касира) Відділення № 15-38; п. 1 Договору про повну матеріальну відповідальність від 11.02.2010 року; п. 3.5, п. 3.13 глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за № 174; п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 13 листопада 2003 року № 492; п. 12.5 Положення про організацію касової роботи у ОСОБА_2 банку «Південний» (затверджено Головою Правління ОСОБА_2 банку «Південний» 06.06.2012 року).

За результатами проведеного службового розслідування Комісія однозначно дійшла до висновку, що співробітник відділення ОСОБА_12 як працівник, котрий безпосередньо обслуговувала грошові кошти клієнтів Банку та є матеріально відповідальною особою, здійснила винні дії при виконанні своїх посадових обовязків.

На підставі матеріалів службового розслідування та встановлення фактів порушень, Комісія запропонувала керівництву Банку розглянути питання про звільнення ОСОБА_12 старшого касира на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України в результаті втрати довіри до співробітників в якості співробітників, що безпосередньо обслуговують грошові кошти та є матеріально відповідальними особами, що обумовлює неможливість виконання такими співробітниками трудових обовязків.

У звязку з чим, наказом ПАТ АБ «Південний» № 201-к-рс від 22 лютого 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого касира відділення № 1538 у звязку з втратою довіри, п. 2. Ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Так відповідно до п. 2.ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

В науково-практичному коментарі зазначено, що п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України надає можливість роботодавцеві припинити трудові відносини з працівником, якщо останній вчинив винні дії під час безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей, що стало підставою для втрати до нього довіря. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, слід ретельно ознайомитися з колом його функціональних обовязків, які визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. Водночас до працівників, що мають бути звільнені за цією підставою, відносяться особи, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробленням, продажем, перевезенням грошових і товарних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами чи складами, а також особи, які зайнятті обробкою дорогоцінних матеріалів і каміння, застосовують у процесі виробництва передані їм цінності (шліфувальники або гранувальники алмазів на ювелірній фабриці, монтажники, паяльщики виробів із дорогоцінних матеріалів). У кожному конкретному випадку необхідно зясувати, чи становить виконання операцій, що повязані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їхніх трудових обовязків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер за наявність обліку та контролю за рухом і зберіганням цінностей. Виходячи з цього відзначимо, що у звязку з втратою довіря можуть бути звільнені й ті працівники, здійснення грошових операцій для яких не становить їх основної функції, але з неї випливає. Це відноситься до екскурсоводів, зобовязаних розповсюджувати квитки, шоферів таксі, водіїв автобусів, які працюють без кондуктора. Адже ці категорії працівників мають безпосередній доступ до грошових цінностей. І навпаки, не можуть бути звільнені в звязку з втратою довіря касири, бухгалтери, контролери та інші працівники, які не мають відношення до цінностей, але не повязані з їх безпосереднім обслуговуванням. Не може бути підставою для звільнення також разове виконання працівником операцій з цінностями.

Однак, недовіра до працівника не може ґрунтуватися на підозрі. Для вирішення питання про звільнення за названою обставиною потрібні конкретні факти або вчинки, наявність яких робить неможливим залишення особи на роботі, повязаній з обслуговуванням цінностями. З іншого боку, необовязково, щоб працівник заподіяв шкоду, достатньо, щоб він своїми діями створив реальну можливість її заподіяння. Вбачається, діями, які можуть викликати недовіру працівників, слід вважати: використання довіреного майна працівником в особистих цілях, обважування, обрахування покупців, отримання плати за послуги без оформлення відповідних документів. Однак завжди слід мати на увазі факт вчинення винних дій має бути належно встановлений відповідними органами. Також при встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва та інших корисних правопорушень останні можуть бути звільнені з підстав утрати довіря до них і тоді, коли зазначені дії не повязані з їхньою роботою.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

В пункті 28 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачається: при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Як правило, такі дії мають корисливий характер. Це крадіжки цінностей, використання їх у своїх особистих цілях, порушення правил торгівлі, відпуск товарів у борг, порушення правил зберігання матеріальних цінностей, допущення недостачі або надлишків товарів, халатне відношення до роботи тощо.

Для втрати довіри не обов'язково, щоб шкода була нанесена. Досить, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди. Факт добровільного відшкодування заподіяного збитку не перешкоджає звільненню за мотивом втрати довіри.

Вчинення винних дій працівника, що призвели до втрати довіри до нього з боку власника чи уповноваженого ним органу, може бути як умисним так і з необережності. Для правових наслідків звільнення з цих підстав не має значення, чи працівник свідомо і умисно вчиняв винні дії чи легковажно ставився до своїх обов'язків, або з необережності допустив дії, що дають ґрунтовні підстави для втрати довіри до нього.

Висновок власника або уповноваженого ним органу про втрату довіри до працівника має бути обґрунтований та підтверджений доказами. Краще, коли ці докази оформлені документально. Наприклад, є підтвердження інвентаризаційним актом, актами ревізії чи іншими документами.

При оскарженні працівником звільнення в судовому порядку суди перевіряють всі обставини, підстави звільнення та правильність документального оформлення такого звільнення. Якщо допущене хоча б якесь порушення вимог законодавства з боку роботодавця, суди стають на сторону працівника і поновлюють його на роботі, визнавши звільнення незаконним.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в тому числі з клопотанням про виклик ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до суду не зверталась.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх недоведеність.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст., 41, 184 ч.3, 233-235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.3,4,10,11, 57-60,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Південний» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Куриленко О. М.