АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Кочіна ГеннадіяІвановича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва про визнання права власності на Ѕ частину квартири та зняття арешту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «УкрСиббанк», ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва про визнання права власності на Ѕ частину квартири та зняття арешту задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову по справі застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2016 року.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» Кочін Г.І. просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилається на ту обставину, що спірна квартира придбана за кредитні кошти банку за договором про надання споживчого кредиту та передана в іпотеку в якості забезпечення виконання цього зобов'язання.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

05.09.2008 року ОСОБА_3 придбано квартиру АДРЕСА_1.

03.10.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким він отримав кредит у розмірі 600 000 доларів США для придбання нерухомості, кінцевий термін погашення кредиту - 03.10.2011 року.

Також, 03.10.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки №94780, відповідно до якого він передав в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0.

ОСОБА_3, своєю заявою, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. від 03.10.2008 року надала згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, набутої ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі, на умовах на його розсуд.

27.08.2015 року старшим державним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду на підставі виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва №2-724/11 від 05.03.2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 566666,66 доларів США кредитної заборгованості, 288 181, 12 доларів США заборгованості по відсоткам, 32716,25 доларів США за прострочення сплати процентів та 59203,47 доларів США пені за прострочення сплати кредиту, що разом становить 946767,50 доларів США, складено акт опису арешту майна №15/6, яким описано і накладено арешт на спірну квартиру.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 зазначила, що спірна квартира була придбана подружжям за час шлюбу. Накладення арешту на всю квартиру, є незаконним, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, а тому, просила задовольнити її позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину квартири та зняття арешту з цієї квартири.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тому дружина та чоловік, відповідно до вимог ч.1 ст. 69 СК України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З врахуванням наведеного вище, колегія приходить до висновку, що квартира є об'єктом спільної сумісної власності та має бути поділена між подружжям порівну з виділенням у власність по 1/2 частині кожному. Отже, висновок суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам закону.

Суд також дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині зняття арешту з квартири, оскільки позивач має право оскаржити дії державного виконавця як боржник та сторона виконавчого провадження відповідно до розділу V11 Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України.

Судом вірно встановлено, що визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири не є перешкодою для примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 566 666,66 доларів США кредитної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Кочіна Геннадія Івановича відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді