Номер провадження: 22-ц/785/7231/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором про надання послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг та стягнення заборгованості, -

встановила:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором про надання послуг у загальному розмірі 105 131,73 гривень та судові витрати у розмірі 1 051,32 гривень (а. с. 2-7).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 24.10.2015 року між ним та відповідачкою було укладено договір про надання послуг № НОМЕР_1. Відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати замовнику інформаційно-посередницькі послуги, пов'язані з придбанням замовником об'єкта нерухомості - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконавцю надані послуги. Згідно із п. 4, 5 акту прийому-передачі наданих послуг від 24.10.2015 року у момент укладення договору замовник оплатив виконавцю аванс в гривнях у розмірі 500 доларів США згідно з курсом продажу. Залишок коштів за надані послуги замовник зобов'язався сплатити в гривнях у розмірі 2 000 доларів США згідно з курсом продажу на день укладення договору відчуження (купівлі-продажу) нерухомого майна та його нотаріального посвідчення. 20.11.2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач набув у власність спірну квартиру. Оскільки, відповідачем було порушено умови договору про надання послуг, уклавши договір купівлі-продажу квартири, не повідомивши позивача, тому ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

24.03.2016 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом, який було уточнено, про розірвання договору про надання послуг, стягнення заборгованості у розмірі 13 050,00 гривень та судового збору у розмірі 1 102,40 гривень (а. с. 73-78, 189-193).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 посилалася на те, що 24.10.2016 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір № 201510135 про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, на виконання п. 8 цього договору, ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 забезпечувальний платіж в сумі еквівалентній 2 000 доларів США. Після підписання вказаного договору ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 про те, що вона повинна підписати договір про надання послуг та акт прийому-передачі наданих послуг, а також сплатити аванс у розмірі 500 доларів США. 02.11.2015 року ОСОБА_3 була проінформована ОСОБА_2 про те, що власниця квартири ОСОБА_5 за своєю ініціативою розірвала попередній договір від 24.10.2015 року, про що написала відповідну розписку і що їй, для того щоб повернути назад раніше сплачений забезпечувальний платіж у сумі еквівалентній 2 000 доларів США, теж треба написати письмову розписку про розірвання попереднього договору, в якій вона повинна зазначити, що не має жодних претензій до агентства нерухомості «Юго Запад» та до продавця квартири. ОСОБА_2 особисто не приймав участь у візуальному перегляді квартири АДРЕСА_3, як це передбачено ч. 1 ст. 902 ЦК України, оскільки участь у перегляді зазначеної квартири приймав інший ріелтор, не провів правову експертизу правовстановчих документів, так як сам договір про наміри був укладений не з власником квартири, не організував і не провів перемовини щодо умов придбання житла з власником квартири або його законним представником. Таке неякісне надання відповідачем послуг фактично призвело до зриву угоди з купівлі-продажу квартири. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із зустрічним позовом.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року в задоволені позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір про надання послуг (покупцю) № НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 24.10.2015 року. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання послуг (покупцю) № НОМЕР_1 від 24.10.2015 року у розмірі 13 050,00 гривень, судовий збір у розмірі 1 103,20 гривень (а. с. 198-204).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 208-216).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ФОП ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень ст. 60 ЦПК України.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець) та ОСОБА_3 (Замовник) був укладений договір про надання послуг № НОМЕР_1, відповідно до умов якого Виконавець зобов'язався надати замовнику інформаційно-посередницькі послуги, пов'язані з придбанням Замовником об'єкта нерухомості - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконавцю надані послуги у розмірі 2 500 доларів США (а. с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1., п. 1.4. вказаного договору, виконавець зобов'язався надати замовнику наступні послуги: консультації з питань відчуження та купівлі нерухомості; організацію огляду об'єктів нерухомості; аналіз правовстановлюючих документів і технічної документації на об'єкт нерухомості; організація і проведення переговорів з третіми особами (продавцем/продавцями, їх представниками) відносно умов придбання об'єкта нерухомості, організація зустрічі Замовника з третіми особами (продавцем/продавцями, їх представниками) на предмет умов придбання об'єкта нерухомості.

Відповідно до п. 4,5 акту прийому-передачі наданих послуг від 24.10.2015 року у момент укладання договору про надання послуг Замовник оплатив Виконавцю аванс в сумі еквівалентної 500 доларів США, в гривні по курсу продажу. Залишок коштів за надані послуги Замовник зобовязався сплатити в гривнях в розмірі 2 000 доларів США згідно з курсом продажу на день укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна та його нотаріального посвідчення (а. с. 10).

Після укладення договору про надання послуг з ФОП ОСОБА_2 та підписавши акт прийому-передачі наданих послуг, ОСОБА_3 розраховувала на отримання у власність квартири АДРЕСА_5.

Частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, 24.10.2015 року ОСОБА_3 було призначено час для відвідування спірної квартири та проведено її огляд у присутності невідомого їй чоловіка, який представився ріелтором агентства нерухомості та невідомої жінки, як потім зясувалось ОСОБА_5, яка була представлена як власниця квартири.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що огляд квартири проводив саме він, надавав послуги з організації пошуку та огляду об'єктів нерухомості, здійснював переписку в електронному вигляді з ОСОБА_3 щодо нерухомого майна та пояснив, що зазначену квартиру йому ОСОБА_2 запропонував для огляду. Документів, які б підтверджували доручення на здійснення будь-яких дій від ОСОБА_2 ОСОБА_6 суду надано не було.

Після огляду квартири та узгодження із ОСОБА_5 вартості квартири, за яку остання погодиться продати житло, ОСОБА_3 висловила намір придбати цю квартиру за обумовлену з останньою суму коштів.

24 жовтня 2016 року між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) був укладений договір про наміри № 201510135, відповідно до умов якого Продавець має наміри продати, а Покупець купити квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1. договору) (а. с. 65).

На виконання п. 8 укладеного договору про наміри, ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 забезпечувальний платіж в сумі еквівалентній 2 000 доларів США.

02 листопада 2015 року ОСОБА_3 стало відомо від ОСОБА_2 про те, що власниця квартири ОСОБА_5 за своєю ініціативою розірвала попередній договір від 24.10.2015 року, про що написала відповідну розписку. Крім того, для того, щоб ОСОБА_3 повернути сплачений ОСОБА_5 забезпечувальний платіж у сумі, еквівалентній 2 000 доларів США, їй необхідно написати письмову розписку про розірвання попереднього договору, в якій вона повинна зазначити, що не має жодних претензій до агентства нерухомості «Юго Запад» та до продавця квартири, що подальшому було і зроблено (а. с. 24, 66).

Необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що згідно п. 3.3 Договору підтвердженням надання виконавцем послуг замовникові сторони визнають підписаний акт приймання-передачі наданих послуг, або факт придбання замовником права власності на обєкт. Так, представник позивача пояснювала, що ОСОБА_3 проводила переговори з власником об'єкта нерухомості без участі виконавця, не повідомила виконавця про намір укласти договір купівлі-продажу щодо об'єкта нерухомості, не забезпечила присутності виконавця при укладенні договору та взагалі не повідомила позивача про те, що вона набула у власність за договором купівлі-продажу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Проте, саме вказані обовязки за умовами договору про надання послуг покладені на виконавця послуг, тобто на позивача, а не є обовязком замовника. При вказаних обставинах акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний сторонами 24 жовтня 2015 року, не може свідчити про виконання ФОП ОСОБА_2 своїх обовязків за договором про надання послуг № НОМЕР_1 від 24 жовтня 2015 року. Крім того, звертає увагу той факт, що договір про надання послуг № НОМЕР_1 та акт приймання-передачі наданих послуг, підписані сторонами в один день - 24 жовтня 2015 року, що унеможливлює виконання умов цього договору і свідчить про формальність укладання як договору, так і акту.

Неспроможним є довід апеляційної скарги про те, що ФОП ОСОБА_2 перевірив правовстановлюючі документи на обєкт нерухомості та перевірив чи не знаходиться зазначене майно під арештами, оскільки доказів вчинення вказаних дій ФОП ОСОБА_2 не надано, як і не надано доказів наявності правомочності доступу ФОП ОСОБА_2 до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Пункт 2.1.3 Договору про надання послуг від 24.10.2015 року передбачає, що виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

19 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір про виконання певної роботи/надання послуг, а саме ФОП ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 виконання організації візуальних переглядів обєктів нерухомості, зокрема квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, 19 жовтня 2015 року ФОП ОСОБА_2 не був уповноважений ОСОБА_3 здійснювати на її користь будь-які дії, а відтак його посилання в скарзі на те, що він виконав умови договору про надання послуг від 24.10.2015 року через ріелтора ОСОБА_7, є також неспроможними.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично договір про наміри купівлі-продажу квартири був розірваний та задаток відповідачці був повернутий внаслідок неякісного виконання позивачем ОСОБА_2 своїх обовязків, які передбачені договором про надання послуг, а саме він не надав правову оцінку правовстановчим документам, не зясував особи власників запропонованого обєкта та їх наміри щодо продажу квартири, оскільки ОСОБА_8 не мала фактично право укладати договір про наміри, так як відповідно до правовстановлюючих документів власником квартири був ОСОБА_4

Необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що доказом виконання умов договору про надання послуг № НОМЕР_1 від 24 жовтня 2015 року є те, що ОСОБА_3 придбала у власність, запропоновану ОСОБА_2 квартиру.

Договір про купівлю-продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 20 листопада 2015 року.

Доказів того, що ОСОБА_2 брав участь у наданні послуг щодо укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суду не надано.

Суд вказаним обставинам дав належну оцінку, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення на його користь з ОСОБА_3 суми заборгованості за договором про надання послуг № НОМЕР_1 від 24 жовтня 2015 року в сумі еквівалентній 2 000 доларів США.

За правилами ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Таким чином, у силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору,

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору про надання послуг № НОМЕР_1 від 24 жовтня 2015 року у звязку з істотними порушеннями договору, однією із сторін, а саме ОСОБА_2, проте помилко стягнув суму авансу, який був сплачений ОСОБА_3 за вказаним договором в розмірі 13 050 гривень, оскільки сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року підлягає скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 13 050,00 гривень та судового збору у сумі 1 103,20 гривень з ухваленням нового рішення в цій частині по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 13 050,00 гривень та судового збору у сумі 1 103,20 гривень.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання послуг № НОМЕР_1 від 24.10.2015 року у розмірі 13 050,00 гривень та судового збору у розмірі 1 103,20 гривень відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_9