АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3338/16 Справа № 199/4110/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Рудь В.В., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 17 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління юстиції, приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради) про встановлення факту родинних відносин, факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на домоволодіння, факту належності спадкодавцю заповіту, факту прийняття спадщини, факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин домоволодіння, скасування запису про реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 завернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ та встановити факти прийняття ним спадщини після померлого 01.07.1983р. батька ОСОБА_12 та померлої 28.05.2005р. рідної сестри ОСОБА_13 В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що власниками вказаного домоволодіння були його батько та рідна сестра. Після смерті батька вони з сестрою прийняли спадщину фактично, а після смерті сестри її частку успадкував онук ОСОБА_14. Останній помер 20.11.2014р., а його єдиним родичем та спадкоємцем є лише він.

Заявлені первинно позовні вимоги ОСОБА_2 неодноразово доповнювались та уточнювались. В останній редакції позову він просив: встановити факт того, що ОСОБА_12 був його батьком та батьком ОСОБА_13 Лукінічни; встановити факт належності ОСОБА_12 ОСОБА_12 свідоцтва про право власності від 24.10.1089р. та заповіту від 22.06.1983р.; встановити факт прийняття ОСОБА_15 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_12; встановити факт постійного проживання ОСОБА_13 Лукінічни, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 зі спадкодавцем ОСОБА_15 на день його смерті у домоволодінні №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; встановити факти постійного проживання ОСОБА_14 відповідно зі спадкодавцями ОСОБА_13 Лукінічною та ОСОБА_16 на день їх смерті; визнати недійсним свідоцтво на імя ОСОБА_16 про право на спадщину на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ за заповітом ОСОБА_17 від 07.09.1983р.; скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_16 на вказане домоволодіння на підставі зазначеного заповіту; визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ у порядку спадкування за законом після померлого 20.11.2014р. ОСОБА_14; визнати недійсним свідоцтво на імя ОСОБА_16 про право на спадщину за заповітом від 07.09.1983р.; скасувати запис про її право власності на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; визнати недійсним договір купівлі-продажу 7/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, укладений 15.05.2014р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, укладений 15.05.2014р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво на імя ОСОБА_6 про право на спадщину на 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ після померлої ОСОБА_16; визнати недійсним укладений 21.08.2015р. між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 93/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; витребувати з володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відповідно 7/100 та 93/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ.

Рішення Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 17.02.2016р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено: встановити факт того, що померлий 30.06.1983р. ОСОБА_12 був батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_13 Лукінічни; встановити факт того, що зазначений у свідоцтві про право власності на 42/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ від 24.10.1989р. у якості власника ОСОБА_18 є ОСОБА_12; встановити факт того, що заповіт від імені ОСОБА_19 виданий ОСОБА_12; встановити факт того, що ОСОБА_15 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_12; встановити факт того, що ОСОБА_13 Лукінічна, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_15 на час відкриття спадщини; встановити факти того, що ОСОБА_14 постійно проживав відповідно зі спадкодавцями ОСОБА_13 Лукінічною та ОСОБА_16 на час відкриття спадщини; визнати недійсним свідоцтво на імя ОСОБА_16 про право на спадщину на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ за заповітом ОСОБА_17 від 07.09.1983р.; скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_16 на вказане домоволодіння на підставі зазначеного заповіту; визнати недійсним свідоцтво на імя ОСОБА_6 про право на спадщину на 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ після померлої ОСОБА_16; визнати недійсним укладений 21.08.2015р. між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу в частині 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ у порядку спадкування за законом після померлого 20.11.2014р. ОСОБА_14; витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення у частині, якою відмовлено у задоволенні його позовних вимог і, посилаючись на необгрунтованість такої відмови, просив визнати недійсним укладений 15.05.2014р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу 7/ 100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; визнати недійсним укладений 15.05.2014р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; визнати недійсним укладений 21.08.2015р. між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 93/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ; витребувати на його користь з володіння ОСОБА_4 7/100 частин, а з володіння ОСОБА_3 - 93/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила у частині, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону у цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 за такими підставами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення зазначених юридичних фактів та визнання недійсними свідоцтв на право спадщину та укладених відплатних угод необхідно для поновлення порушених прав ОСОБА_2 на спадкування після померлого ОСОБА_14 як спадкоємця пятої черги на підставі ч.1 ст.1265 ЦК України.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, з яких вбачається наступне.

22.06.1983р. нотаріально посвідчено заповіт від імені ОСОБА_19, який усе своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, заповідав ОСОБА_15 (а.с.6 т.2). Згідно актового запису про смерть від 01.07.1983р. ОСОБА_19 помер 30.06.1983р. (а.с.225 т.1).

Після його смерті, 19.06.1989р. працівником Міжміського бюро технічної інвентаризації на запит відділу комунального господарства здійснено вихід на земельну ділянку за адресою пров.Житомирський, №39 у м.Дніпропетровськ та складено відповідний акт, згідно якого домоволодіння за вказаною адресою складається з двох житлових будинків з господарчими будівлями та спорудами, один з яких «А-1» побудований ОСОБА_12 у 1920р., а другий «Б-1» - ОСОБА_13 у 1963р. Будинок «А-1» з господарчими будівлями та спорудами складає 42/100 частини від усього домоволодіння, а будинок «Б-1» з господарчими будівлями та спорудами складає 58/100 частини від усього домоволодіння (а.с.245 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ від 11.08.1989р. затверджено акт часток ОСОБА_12 на 42/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ з узаконенням за ним житлового будинку «А-1» та ОСОБА_13 на 58/100 частин домоволодіння з узаконенням за нею житлового будинку «Б-1» та господарчих будівель (а.с.249 т.1).

24.10.1989р. виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ видано два свідоцтва про право власності на домоволодіння: на імя ОСОБА_12 - на 42/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ та на імя ОСОБА_13 на 58/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ (а.с.12,13,250 т.1). 24.10.1989р. домоволодіння на підставі вказаних свідоцтв про право власності зареєстровано у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.11,14 т.1).

Наявними у матеріалах справи актами громадянського стану (про народження, шлюб, смерть) підтверджується наступне. Батьками ОСОБА_15, 03.03.1953р.н., є ОСОБА_20 та ОСОБА_13 (а.с.83,84 т.1). У зареєстрованому 18.07.1977р. шлюбі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 17.11.1977р. народився ОСОБА_14 (а.с.85, 167,168 т.1). 25.02.2005р. помер ОСОБА_15 у віці 52 років (а.с.117 т.1). 28.05.2005р. померла ОСОБА_13 Лукінічна у віці 85 років (а.с.116 т.1). 26.06.2014р. у віці 55 років померла ОСОБА_16 (а.с.239 т.1). 20.11.2014р. помер ОСОБА_14 у віці 37 років (а.с.118 т.1).

02.12.2014р. ОСОБА_2 звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_14 (а.с.56 т.1). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 07.05.2015р. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ за законом після померлого ОСОБА_14 з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували їх родинні відносини, та на те, що право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за іншими особами (а.с.19 т.1).

Так, 07.09.1983р. ОСОБА_16 видано свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ (а.с.159 т.1). 11.10.1983р. право власності на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ за нею зареєстровано в КМ ДМБТІ, а 15.05.2014р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.122,160,161 т.1).

15.05.2014р. нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_16 продала ОСОБА_4 7/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, що складались з літ. «Ж» - гаража (а.с.158,162 т.1). Згідно акту відчуження - відчужується гараж «Ж», що складає 7/100 частини всього домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ та земельна ділянка розміром 17,6 х 46,0 площею 809,6 кв.м. (а.с.162 т.1).

15.05.2014р. нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_16 продала ОСОБА_5 49/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, що складають житловий будинок «А-1», прибудову «а-1», сарай «Г», вбиральню «Д» (а.с.177 т.1). Згідно акту відчуження - відчужується житловий будинок «А-1», прибудову «а-1», сарай «Г», вбиральню «Д», що складають 49/100 частини всього домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ та земельна ділянка розміром 12,4 х 66,0 площею 818,4 кв.м. (а.с.182 т.1).

01.04.2015р. ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої тітки ОСОБА_16, у чому йому відмовлено з посиланням на пропуск передбаченого ст.1270 ЦК України строку для звернення за прийняттям спадщини (а.с.118 т.2). 30.07.2015р. ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_16 на 44/100 частини домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 02.07.2015р. (а.с.147 т.2). Право власності ОСОБА_6 на 44/100 частини вказаного домоволодіння зареєстровано 30.07.2015р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.94 т.3). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2016р. за апеляційною скаргою ОСОБА_2 скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 02.07.2015р. та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання права власності на 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_16.

Проте 21.08.2015р., до скасування вказаного судового рішення,у передбаченому законом порядку відбулась наступна угода, а саме, нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 купила 93/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, у тому числі, 44/100 частин ОСОБА_6 та 49/100 частин у ОСОБА_5 (а.с.74-75 т.3).

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поновлюючи спадкові права ОСОБА_2 після померлого спадкодавця ОСОБА_14 з посиланням на їх порушення, суд першої інстанції за відсутності документального підтвердження їх родинних відносин зі спадкодавцем та підтвердження прийняття спадщини як самим ОСОБА_14, так і попередніми його померлими родичами встановив цілий ряд юридичних фактів: батьківство ОСОБА_12 відносно нього та ОСОБА_13 Лукінічни, зазначення під іменами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у свідоцтві про право власності та заповіті - ОСОБА_12, прийняття спадщини ОСОБА_15 після смерті ОСОБА_12 у 1983 році, проживання ОСОБА_13 Лукінічни, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 разом зі спадкодавцем ОСОБА_15 на час відкриття спадщини після його смерті у 2005 році, а також визнав недійсними укладені за участю померлих угоди та їх правовстановлюючі документи. Заявлені ОСОБА_2 та задоволені судом першої інстанції вимоги, а також зроблені судом з їх приводу висновки стосуються прав вказаних давно померлих осіб, оскільки право ОСОБА_2 є похідним від наявності їхніх прав. При цьому висновки суду фактично зводяться до того, які права могли б виникнути у кожного з померлих осіб теоретично відповідно до спадкового законодавства. Так, суд встановив факти того, що ОСОБА_15 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_12, ОСОБА_13 Лукінічна, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_15 на час його смерті, а ОСОБА_14 постійно проживав відповідно зі спадкодавцями ОСОБА_13 Лукінічною та ОСОБА_16 на час їх смерті. Зробивши висновки про їх сумісне проживання та фактичне прийняття спадщини, суд першої інстанції залишив поза увагою, що жодних доказів щодо існування відповідного їх волевиявлення на прийняття спадщини відносно спадкового майна матеріали справи не містять. Жодний з вказаних померлих прямих родичів за життя не мали між собою ніяких спадкових спорів чи претензій один до одного, не оспорювали законність угод чи правовстановлюючих документів та не заявляли за життя про факти порушення своїх прав. Так, на час смерті 20.11.2014р. ОСОБА_14 його мати ОСОБА_16 фактично вже розпорядилась 56/100 частинами домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, у тому числі, житловим будинком «А-1», прибудовою «а-1», сараєм «Г», вбиральнею «Д», гаражем «Ж» і за життя ОСОБА_14 не оспорював ні право матері на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, ні вчинені нею угоди відносно вказаного домоволодіння. Тобто, як позовні вимоги ОСОБА_2, так і рішення суду у цій фактично є лише теоретичними та носять характер припущень.

Вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані начебто порушенням його спадкових прав як спадкоємця четвертого ступеню споріднення з останнім із померлих. При цьому матеріали справи не містять жодних прямих достовірних доказів тому, що ОСОБА_2 дійсно є таким спадкоємцем. За життя ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вимог про встановлення родинних відносин з ними відповідно як з батьком та рідною сестрою, а також будь-яких претензій до спадкування після померлого у 1983 році ОСОБА_12 він не заявляв. Не малось претензій і з приводу відчуження ОСОБА_16 частини домоволодіння у 2014 році, після якого у ньому відбувалось очевидне будівництво іншими особами. Взагалі згідно паспорта громадянина України з 12.09.1978р. він зареєстрований у м.Дніпропетровськ за іншою адресою - по вул.Надеждинській, 125 (а.с.22 т.1). Надані ним докази мають лише характер припущень, на яких відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доведення ґрунтуватись не може. Зазначені обставини свідчать про відсутність факту порушення спадкових прав ОСОБА_2 та про виникнення штучного спору у результаті відсутності звернення за прийняттям спадщини прямих спадкоємців ОСОБА_14

Відповідно до вимог ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі. якщо майно 1) було загублене власником або іншою особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їх волі іншим шляхом.

Матеріали справи свідчать, що подружжя ОСОБА_4 15.05.2014р., а подружжя ОСОБА_3 21.08.2015р. у законний спосіб купили відповідно 7/100 та 93/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ та є його добросовісними набувачами. Надані ОСОБА_3 письмові докази та фотографії свідчать про занедбаний стан житлових будинків, відсутність електропостачання до них станом на вересень 2015 року та про відновлення новими власниками їх жилого стану (а.с.23-37 т.4). З технічного паспорту на домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ станом на 01.07.2015р. вбачається, що біля придбаного подружжям ОСОБА_4 гаража «Ж» на земельній ділянці розмірами 17.50 х 29.00 мається незавершене будівництво будівлі площею 80кв.м., побудоване з бетону, газ.блоків та з покрівлею будівлі та гаража з металочерепиці (а.с.43-89 т.2).

Враховуючи встановлені обставини про відсутність доказів про порушення спадкових прав ОСОБА_2, не вбачається і підстав для визнання недійсними вчинених угод та визнання за ним права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_14 та для витребування домоволодіння від вказаних добросовісних набувачів.

Таким чином відповідно до вимог ст.ст.524,548,549 ЦК України 1963р., ст.ст. 1216,1218,1258,1265,1268 ЦК України 2003р., ст.256 ЦПК України не підлягають задоволенню його вимоги про встановлення факту родинних відносин, факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на домоволодіння, факту належності спадкодавцю заповіту, факту прийняття спадщини, факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин домоволодіння, скасування запису про реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, при ухваленні рішення суд першої інстанції залишив поза увагою наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Згідно позовної заяви ОСОБА_2, зокрема, просив встановити факт належності ОСОБА_12 свідоцтва про право власності від 24.10.1989р. та заповіту від 22.06.1983р. Суд першої інстанції, вважаючи, що вказані вимоги є неналежним способом захисту, у порушення ч.1 ст.11 ЦПК України - зі своєї ініціативи змінив та задовольнив їх у власній редакції: «встановити факт того, що зазначений у свідоцтві про право власності на 42/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ від 24.10.1989р. у якості власника ОСОБА_18 є ОСОБА_12».

Відповідно до вимог ч.1 ст.60,ст.65 СК України майно, набуте за час шлюбу, у тому числі, за договорами, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Перед посвідченням 21.08.2015р. угоди купівлі-продажу ОСОБА_11 своєю заявою надав згоду на укладення дружиною ОСОБА_3 вказаного договору купівлі-продажу 93/100 частини домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ та зазначив, що правочин вчиняється в інтересах сім'ї, а вказане нерухоме майно буде належати їм обом на праві сумісної власності (а.с.85,86 т.3). Розглянувши та задовольнивши вимогу ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_3 44/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нерухоме майно відповідно до вимог ст.ст.60,65 СК України придбане у сумісну власність подружжя, та не залучив другого з подружжя - ОСОБА_11 до участі у справі у якості належного співвідповідача.

Не залучена на тих же підставах у якості співвідповідача і дружина ОСОБА_4 ОСОБА_10 за позовними вимогами відносно придбаних ними 7/100 частин домоволодіння №39 по пров.Житомирський у м.Дніпропетровськ (а.с.163,166 т.1).

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 у повному обсязі. У звязку з цим апеляційній скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольняються частково.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 17 лютого 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на домоволодіння, факту належності спадкодавцю заповіту, факту прийняття спадщини, факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин домоволодіння, скасування запису про реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_21

ОСОБА_22