Провадження № 2/344/1548/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Агенція новин «Фіртка», ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 06/07/2015 р. та 07/07/2015 р. на інтернет сайті «Агенції новин «Фіртка» опубліковано статтю під назвою «Ображений» на журналістів свободівський мерзотник-самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО» на сайті kurs.if.ua опубліковано статтю під назвою «Ображений на журналістів самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО». На думку позивача вказана інформація викладена у принизливій та непристойній формі , що принизило честь, гідність та ділову репутацію позивача. Позивач вказує, що приниження його чсті і гідності полягає у поширенні для невизначеного кола осіб, у публічному поширенні слів «мерзотник» та «мерзотник-самодур». Тому позивач просив суд визнати назви опублікованих статей на інтернет сайті «Агенції новин «Фіртка» під назвою «Ображений» на журналістів свободівський мерзотник-самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО», на сайті kurs.if.ua та під назвою «Ображений на журналістів самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО» такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, також позивач просив суд стягнути з відповідачів 7000 гривень в солідарному порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов з тих підстав, що назви статей містять критичну інформацію щодо позивача, висловлену в якості реакції на його публічний коментар в соціальній мережі щодо покарання воїна АТО у формі не забезпечення ремонту даху будинку, в якому він проживає; позивач є членом виконавчого комітету, входить до наглядового органу комунального підприємства, приймає активну участь в громадській та політичній сфері, а тому є публічною особою, коли висловив погрозу не здійснити ремонт даху в будинку. Висловлення відповідачів стосовно позивача є критичними із використання термінології, що описує характер дій позивача, не є образливими. Законом встановлено заборону відповідальності за критику, критика є формою висловлення власної думки, відповідачі здійснюють журналістську діяльність.

При цьому сторони не просили суд про призначення лінгвістичної експертизи , яка є спеціалізованим мовознавчим дослідженням текстових матеріалів та інших мовних об'єктів для з'ясування питань, що можуть мати юридичні наслідки.

Представники сторін просили суд вирішити спір на основі їх тлумачень та пояснень щодо змісту спірних текстів.

Судом встановлено наступні обставини.

В судовому засіданні усі учасники спору визнали обставину розміщення на інтернет сайті «Агенції новин «Фіртка» статті під назвою «Ображений» на журналістів свободівський мерзотник-самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО» на сайті kurs.if.ua розміщено статтю під назвою «Ображений на журналістів самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО».

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У свою чергу відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У ст. 270 ЦК України вказано, що відповідно до Конституції України фізична особа має право повагу до гідності та честі.

Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Крім цього відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Отже право на захист особистого немайнового права законом гарантовано фізичній особі, учаснику цивільних відносин у сфері свого приватного життя.

Таким чином право особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку гарантовано законом у сфері свого приватного життя.

Однак відповідно до пояснень представника відповідача позивач висловив погрозу не здійснити ремонт даху будинку воїна АТО в якості члена Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради і, учасника наглядового органу комунального підприємства, до діяльності якого безпосередньо віднесено виконання зазначеного ремонту. Коментар позивача із погрозою не здійснити ремонт даху, здійснений ним не щодо реалізації особистих прав в його особистих відносинах; позивач є активним учасником громадського та політичного життя міста Івано-Франківськ.

Тому виступаючи як публічна і посадова особа позивач зобов`язаний був передбачати критику зі сторони осіб щодо яких висловив свою погрозу, можливу критику громадськості і в першу чергу критику засобів масової інформації. Крім цього спірні оголошення, які на думку позивача порушили його особисті немайнові права зроблено від імені місцевих засобів масової інформації у формі критики висловлених позивачем публічно позицій щодо ремонту даху будинку воїна АТО силами комунального підприємства.

У свою чергу законодавством України встановлено гарантії захисту прав журналістів та засобів масової інформації, встановлено заборону відповідальності за критику, негативний аналіз осіб та подій.

Так само відповідно до ст. ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування, а не про визнання назв статей в засобах масової інформації такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Отже законом передбачено право фізичної особи на захист у сфері свого приватного життя у встановлених формах і безпосередньо передбачено право такої особи на встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Однак відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При цьому позивач просив суд визнати такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію повністю назви статей, хоча відповідно до пояснень представника позивача в судовому засіданні незадоволення позивача полягає у використанні в коментарі його дій слів самодур і мерзотник-самодур.

В судовому засіданні представник позивача не надав жодного обґрунтування порушення прав позивача будь-якими іншими словами, крім як «самодур» і «мерзотник-самодур».

Проте в п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з цим визнання назв статей повністю такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, без будь-якої для цього правової підстави, означало б визнання журналістської діяльності відповідачів такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Так відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або засобом масової інформації як відповідачем та посадовою особою (посадовими особами) як позивачем суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації. Суд враховує наслідки використання позивачем можливостей позасудового, зокрема досудового, спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі і гідності, ділової репутації та врегулювання спору в цілому. З урахуванням зазначених обставин суд вправі відмовити у відшкодуванні моральної шкоди.

Умислом журналіста та/або службової особи засобу масової інформації є таке їх/її ставлення до поширення інформації, коли журналіст та/або службова особа засобу масової інформації усвідомлювали недостовірність інформації та передбачали її суспільно небезпечні наслідки.

Разом із цим позивач не просив суд про встановлення факту недостовірності спірної інформації та, про її спростування.

При цьому відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночні судження не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так в українській мові і літературі слово мерзотник використовується для позначення фізичної особи, яка виявляє негідну поведінку чи здатна на підлість.

Слово «самодур» позначає особу яка діє за власною примхою, поводиться свавільно, не зважаючи на інших.

При цьому наявність вказаних слів в академічних словниках української мови та їх використання в літературних творах є загальновідомою обставиною, а тому відповідно до п. 2 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Використання літературних, цензурних слів і їх сполучень не може бути визнано неправомірною поведінкою, що передбачено законом в якості правової підстави для відшкодування моральної шкоди.

Позивач просив суд визнати назви статей такими, що принижують його честь гідність та ділову репутацію.

Відповідно до змісту ЦК України, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Однак спірні висловлювання не можуть бути оцінені як такі, що висловлені в брутальній, принизливій чи непристойній формі, оскільки їх опосередковано словами, що не складають нецензурну частину мови, вони використовуються в класичній українській літературі, їх значення містяться в словниках української мови різних видань, в тому числі академічних.

Підставою позову позивачем вказано на назву статтей, що на його думку принижують його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому в якості предмета позову позивачем зазначено на визнання судом назв статтей такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Отже позивач просив суд про визнання підстави позову в якості предмету позову у спосіб встановлення факту, що має юридичне значення.

Однак відповідно до глави 6 ЦПК України не передбачено встановлення правових підстав позову в якості безспірного факту, що має юридичне значення.

Так само відповідно до ст. 215 ЦПК України в резолютивній частині судового рішення зазначається висновок суду по суті позовних вимог і не зазначаються підстави позову в якості предмету спору чи у формі встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже законом не гарантовано право позивача на встановлення підстав позову в якості безспірного факту, що має юридичне значення, оскільки саме позивач зобов`язаний довести вчинення щодо нього відповідачами саме неправомірної, забороненої законом поведінки, а не вказати на власну образу на засіб масової інформації у зв`язку із вживанням щодо нього слів, які не подобаються позивачу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Так, відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_3 до ТзОВ «Агенція новин «Фіртка», ОСОБА_4 про визнання назв статей опублікованих на інтернет сайті «Агенції новин «Фіртка» під назвою «Ображений» на журналістів свободівський мерзотник-самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО», на сайті kurs.if.ua під назвою «Ображений на журналістів самодур Войтик пообіцяв зупинити ремонт дірявого даху над квартирою бійця АТО» такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, про стягнення з відповідачів солідарно 7000 гривень моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський