Провадження № 2/752/260/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.01.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейської угоди недійсною, суд -

Встановив

У листопаді 2016 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним третейське угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 6.2 Договору кредиту № 030/703420-KR, укладеного 12 серпня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

В обґрунтування позову представник вказував, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту, відповідно до умов якого банк надав їй грошові кошти у розмірі 75 113 доларів США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 11.08.2015 року. У п. 6.2. вказаного Кредитного договору викладено третейське застереження зміст якого не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», у зв'язку з чим ця третейська угода має бути визнана судом недійсною.

Представник позивача в судовому засіданні позовні підтримав у повному обсязі, просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що сторони є вільними в укладенні будь-якого договору та визначенні його умов, та у зв'язку з тим, що сторонами було підписано вказані договори і погоджено всі умови визначені ними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 12 серпня 2008 року між сторонами укладено Договір кредиту № 030/703420-KR, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 75 113 доларів США, зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 11.08.2015 року.

У п. 6.2. кредитного договору міститься третейська угода та зазначено, що «у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, б. 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

За змістом ст. 17 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону .

Згідно з частиною 1 ст. 12 даного закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2 , статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VІІІ «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Разом з тим, за змістом роз'яснень викладених в абзаці 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді цивільних справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Також суд вважає необґрунтованими посилання представника на те, що укладанням третейської угоди його було позбавлено права захищати свої права в судах загальної юрисдикції, оскільки відповідно до відповідно до вимог ст. 51 ЗУ «Про третейські суди» стороні надано право оскаржити рішення третейського суду до компетентного суду, протягом строку визначеного законом.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.3 постанови Пленуму від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК України), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги представника позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Так, суд, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України.

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейської угоди недійсною - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя