АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про визнання недійсними пунктів договору купівлі-продажу майнових прав, зобов'язання отримати кошти в рахунок повного виконання зобов'язань за договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/14041/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маринченко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» (далі по тексту - ПрАТ «Енергополь-Україна») до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та виселення.

Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року, укладений між ПрАТ «Енергополь-Україна» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1144.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Енергополь-Україна» судові витрати у розмірі 2436,00 грн.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про визнання недійсними пунктів 5.3, 7.4, 7.5, 8.3, 8.4 договору купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року та зобов'язання ПрАТ «Енергополь-Україна» отримати від ОСОБА_2 353 950,55 грн. в рахунок повного виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Так, між ПрАТ «Енергополь-Україна» та ОСОБА_2, як споживачем, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №328/258, у зв'язку з чим до правовідносин за даним договором мають застосовуватися положення Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначає, що положення пунктів 5.3, 7.4, 7.5, 8.3, 8.4 договору в силу положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а тому підлягають визнанню недійсними. Звертає увагу на те, що за своєю правовою природою вказаний договір є комерційним кредитом, тому відносини між ним та відповідачем підпадають під дію ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої надання (отримання) кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. При цьому, положення п. 5.3 договору, який встановлює перерахунок суми платежу у випадку зниження офіційного курсу гривні до долара США, є фактичною прив'язкою платежу до іноземної валюти, що заборонено вище вказаною нормою Закону. Вказує на те, що в договорі наявний дисбаланс прав сторін договору, а самі умови є дискримінаційними.

В суді апеляційної інстанції Мотрончук Д.П., Левчук Ю.О. в інтересах ПрАТ «Енергополь-Україна» проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просила відкласти розгляд справи, в зв'язку з її відрядженням та перебуванням ОСОБА_2 за межами м. Києва на час розгляду справи, проте колегією суддів причини неявки відповідача визнано неповажними, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 червня 2012 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» (компанія) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №328/258, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1144, за умовами якого компанія зобов'язалась в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, передати у власність покупцеві майнові права на квартиру, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, прийняти та оплатити майнові права (а.с.6-9).

Відповідно до п.2.2 вказаного договору під квартирою розуміється двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною/житловою площею 71,83/40,22 кв.м.

Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №428 від 22 серпня 2012 року об'єкту нерухомого майна, введеному в експлуатацію згідно сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта, житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно з п. 4.1 договору майнові права за даним договором передаються компанією покупцю шляхом підписання акту приймання-передачі майнових прав. Акт підписується сторонами не пізніше 40 робочих днів з дати оформлення технічного паспорту на об'єкт нерухомості при здійсненні покупцем оплати 100% загальної вартості майнових прав, що визначена у п. 5 даного договору.

Відповідно до п.4.6 договору купівлі-продажу майнових прав після оформлення права власності на квартиру, з додержанням вимог діючого законодавства, покупець має право володіти, користуватись та розпоряджатися квартирою без обмежень.

Відповідно до п.5.1 договору купівлі-продажу майнових прав сторони погодили, що на дату укладання даного договору вартість майнових прав в частині, що стосуються 1 кв.м квартири, становить 12 919,84 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 2 153,31 грн., при цьому загальна вартість майнових прав за цим договором щодо квартири, площа якої становить 71,83 метрів квадратних, дорівнює 928 032,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 154 672,00 грн.

Відповідно до п.5.2 договору купівлі-продажу майнових прав покупець зобов'язаний здійснювати платежі наступним чином: 414 300,00 грн. - до 16 червня 2012 року, 14 282,00 грн. - до 28 липня 2012 року, 14 270,00 грн. - щомісяця до 28 числа поточного місяця протягом серпня 2012 року-червня 2015 року.

За умовами п.5.3 договору, у випадку зниження офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на день оплати, більше, ніж на 3% щодо офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату підписання цього договору, належний до оплати платіж на дату сплати і відповідно загальна вартість несплачених майнових прав підлягає перерахунку і визначається покупцем самостійно, без додаткового узгодження з компанією або будь-якими третіми особами за наступною формулою: P = PN* S1/S0, де Р - сума, що підлягає сплаті внаслідок здійснення перерахунку, PN - платіж, що підлягає перерахуванню відповідно до п. 5.2 даного договору, S1 - офіційний курс одного долара США за офіційним курсом НБУ до гривні на дату сплати покупцем грошових коштів, S0 - офіційний курс одного долара США за офіційним курсом НБУ до гривні на дату укладення даного договору.

Відповідно до п. 6.4.1 договору покупець зобов'язується здійснити оплату загальної вартості майнових прав у порядку, у строки та у розмірах, що визначені відповідно до умов даного договору.

Тобто, до 28 червня 2015 року ОСОБА_2 зобов'язаний був повністю оплатити вартість майнових прав відповідно до умов договору.

Згідно довідки ПрАТ «Енергополь-Україна» від 09 березня 2016 року №174, розрахунку нарахувань та перерахунків і оплат від 09 березня 2016 року №175 ОСОБА_2 станом на 09 березня 2016 року за договором здійснена лише часткова оплата вартості майнових прав у розмірі 592 662,00 грн., тоді як загальна вартість майнових прав за договором становить 928 032,00 грн. (без урахування положень п.5.3 договору про необхідність перерахунку загальної вартості майнових прав при зниженні офіційного курсу гривні до долара США). Останній платіж за договором відповідач здійснив у листопаді 2014 року (а.с.55, 56-57).

Відповідно до п.7.4 договору порушення покупцем порядку сплати загальної вартості майнових прав, що визначений у п. 5.2. даного договору, більше, ніж на 60 (шістдесят) днів, або порушення покупцем п.5.5 (п.п.5.5.1-5.5.3) даного договору, є підставою для відмови компанії від даного договору. У випадку, якщо відмова компанії від даного договору відбувається після часткової оплати загальної вартості майнових прав, сплачені покупцем кошти повертаються компанією покупцю після реалізації майнових прав на квартиру іншому покупцю, за вирахуванням неустойки на користь компанії у розмірі 5% від загальної суми договору. Банківські послуги при цьому оплачуються за рахунок покупця.

Відповідно до п.7.5 договору покупцю забороняється розірвання даного договору у разі здійснення повної оплати загальної вартості, передбаченої п.п.5.1-5.2 даного договору, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін. У випадку досягнення згоди про розірвання договору укладається відповідна угода з зобов'язанням покупця сплатити неустойку на користь компанії у розмірі 5% від загальної суми договору. Банківські послуги при цьому оплачуються за рахунок покупця.

Відповідно до п.8.3 договору сторони погодили, що компанія має право в односторонньому порядку відмовитися від взятих на себе зобов'язань перед покупцем в разі прострочення покупцем оплати вартості майнових прав більш, ніж на 60 (шістдесят) днів або порушення покупцем п.5.5 (п.п.5.5.1-5.5.3.) даного договору. При цьому компанія письмово повідомляє покупця про односторонню відмову від зобов'язання з конкретної дати. Внаслідок такої односторонньої відмови, зобов'язання компанії по даному договору вважаються припиненими, починаючи з 08.00 годин наступного робочого дня за днем отримання покупцем такого повідомлення. Для регулювання інших умов припинення зобов'язань до договору, сторони можуть укласти договір про його розірвання.

Відповідно до п.8.4 договору сторони погодили, що компанія має право ініціювати розірвання даного договору після завершення будівництва та введення об'єкту нерухомості в експлуатацію в разі не підписання покупцем акту у порядку та в строки, передбачені п.4.1-п.4.3 даного договору.

Згідно довідки ПрАТ «Енергополь-Україна» від 09 березня 2016 року №174, розрахунку нарахувань та перерахунків і оплат від 09 березня 2016 року №175 ОСОБА_2 порушив строки сплати загальної вартості майнових прав більше ніж на 60 днів (а.с.55, 56-57).

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 вселився в квартиру після підписання акту огляду та прийому-передачі квартири за якістю від 21 грудня 2012 року.

З акту обстеження житлово-побутових умов від 19 січня 2016 року, складеного Службою у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації вбачається, що в кв. АДРЕСА_1 без реєстрації проживає ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42-43).

21 жовтня 2015 року ПрАТ «Енергополь-Україна» направило ОСОБА_2 повідомлення про односторонню відмову з 27 жовтня 2015 року у повному обсязі від зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав №328/258 від 27 червня 2012 року з вимогою звільнити квартиру до 27 жовтня 2015 року та передати її за актом приймання-передачі (а.с.12, 13, 14).

Проте ОСОБА_2 вказані вимоги виконані не були.

В листопаді 2015 року ПрАТ «Енергополь-Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року та виселення відповідача з квартири.

В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконував умови договору купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого станом на 28 жовтня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПрАТ «Енергополь-Україна» становить 353 950,55 грн. Оскільки пунктами 7.4, 8.3 договору передбачено, що у разі порушення покупцем порядку сплати загальної вартості майнових прав більше ніж на 60 днів або порушення ним п.5.5 договору компанія має право відмовитися від договору, ПрАТ «Енергополь-Україна» просило розірвати договір купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року та виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

09 березня 2016 року ОСОБА_2 було подано зустрічний позов до ПрАТ «Енергополь-Україна» в якому він просив визнати недійсними пункти 5.3, 7.4, 7.5, 8.3, 8.4 договору купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року та зобов'язати ПрАТ «Енергополь-Україна» отримати 353 950,55 грн. в рахунок повного виконання зобов'язань за договором.

В обґрунтування позовних вимоги посилався на те, що положення пунктів 5.3, 7.4, 7.5, 8.3, 8.4 договору в силу положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, в договорі наявний дисбаланс прав сторін договору, а самі умови є дискримінаційними, а тому вони підлягають визнанню недійсними.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «Енергополь-Україна» та відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з укладенням договору купівлі-продажу майнових прав. Предметом даного договору є майнові права, пов'язані з виникненням у майбутньому прав володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1.

За умовами договору майнові права передаються ОСОБА_2 лише після здійснення останнім повної оплати вартості таких прав в порядку, передбаченому розділом 5 договору.

Враховуючи істотне порушенням договору ОСОБА_2 (несплату загальної вартості майнових прав у розмірі та у строки, встановлені договором) договір купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки ОСОБА_2 не є власником квартири, майнові права на квартиру у визначеному договором порядку не набув, а ПрАТ «Енергополь-Україна» заперечує проти його проживання у квартирі, ОСОБА_2 підлягає виселенню з квартири. Доказів, які б підтверджували право ОСОБА_2 користуватися квартирою, суду не надано.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову - розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року та виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Заявляючи вимоги про визнання недійсними пунктів 5.3, 7.4, 7.5, 8.3, 8.4 договору купівлі-продажу майнових прав № 328/258 від 27 червня 2012 року ОСОБА_2 не довів того, що вказані положення договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а також того, що договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики.

Судом не встановлено істотного дисбалансу прав та обов'язків на шкоду споживача та порушення принципу добросовісності в оспорюваному договорі. Порядок розрахунків за договором узгоджений з ОСОБА_2, останній надав свою згоду на такі умови договору шляхом його підписання.

Крім оспорюваних пунктів договір містить й інші пункти, які надають ОСОБА_2 широкий спектр прав та закріплюють відповідальність товариства за невиконання умов договору, а саме: пункти 6.5, 7.1, 7.2, 7.9, 9.1 договору.

Сторони при укладенні договору дійшли згоди з усіх його умов, в тому числі й щодо оскаржуваних пунктів, на момент укладення договору волевиявлення відповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі, що підтверджується його підписом у договорі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними пунктів 5.3, 7.4, 7.5, 8.3, 8.4 договору купівлі-продажу майнових прав та зобов'язання ПрАТ «Енергополь-Україна» отримати 353 950,55 грн. в рахунок повного виконання зобов'язань за договором.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що за своєю правовою природою договір купівлі-продажу майнових прав є комерційним кредитом, а тому відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час виникнення між сторонами договірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 1057 ЦК України договором, виконання якого пов'язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту договору вбачається, що сторони домовились про купівлю-продаж майнових прав, пов'язаних з виникненням у майбутньому прав володіння, користування, розпорядження квартирою. При визначенні ціни договору сторони погодили вартість одного квадратного метру квартири, за допомогою якого визначили загальну вартість майнових прав. Поряд з цим, сторонами передбачені умови корегування такої вартості з урахуванням зростання курсу іноземної валюти по відношенню до національної, а також зміною фактичної площі квартири. Усі розрахунки здійснюються сторонами в національній валюті України, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті сторонами не передбачено, лише використовується коригуючий коефіцієнт, залежний від коливань курсів валют, при розрахунку розміру щомісячного платежу.

Відтак, твердження позивача, що між сторонами виникли кредитні правовідносини є безпідставними, оскільки умовами договору передбачена попередня оплата вартості майнових прав до їхньої передачі. Таким чином, положення ст. ст. 1054, 1057 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин.

Також, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в квартирі АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_2 проживають треті особи, в тому числі малолітня дитина, оскільки право власності на вказану квартиру ОСОБА_2 не набув та не отримав від ПрАТ «Енергополь-Україна» дозвіл на проживання в квартирі треті осіб.

Крім того, вимоги про виселення з квартири інших осіб, які в ній проживають з відповідачем, ПрАТ «Енергополь-Україна» суду не заявлено, а тому вказані доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль