АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року,

встановила:

08.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням подальших уточнень та доповнень просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 34 580,86 грн., пеню у сумі 26109,95 грн.; 3% річних - 1 773,57 грн.; інфляційну складову у сумі 22 996,27 грн., а всього 85 460,65 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Свої доводи обґрунтовував тим, що 20.05.2014 року водій ОСОБА_2 при виїзді з другорядної дороги вул.. Набережна на головну дорогу вул. К.Маркса в с. Віта Поштова, Києво-Святошинського району Київської області, керуючи транспортним засобом Hyundai ІХ35, реєстраційний номер НОМЕР_1, не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі прямо, допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Hyundai ІХ35, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №2708044 від 28.06.2013 року.

Відповідач визнав факт ДТП страховим випадком.

Відповідно до звіту №87/07/14 від 23.09.2014 р. про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням фізичного зносу та ВТВ становить 35 040 грн. 51 коп.

Страховик відповідно до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язаний був виплатити суму страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Однак на момент звернення до суду з вказаним позовом ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхової виплати не здійснила.

Вважаючи, що страхова компанія не виконала своїх зобов'язань, не виплатила суми страхового відшкодування в межах 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 35 040 грн. 51 коп. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 350 грн. 00 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що 06 червня 2014 р. була подана заява про страхове відшкодування, а тому останнім днем виплати страхової суми було 06 вересня 2014 року. Посилання ПАТ «НАСК «Оранта» на те, що позивач був повідомлений про виплату страхового відшкодування шляхом направлення смс-повідомлення, є необґрунтованим.

З огляду на нездійснення відповідачем страхової виплати, судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат через неправильне застосування норм матеріального права.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням, а тому на них поширюється дія частини 2 стаття 625 ЦПК України.

Судом першої інстанції також було неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення виплат страхового відшкодування. При цьому не було враховано висновків Верховного Суду України по застосуванню норм права в аналогічних справах, зокрема по справах №6-927цс16, №6-474цс16.

Крім цього, судом першої інстанції не було досліджено обставини справи та поверхнево прийнято рішення, про що також свідчить і те, що сторонами було узгоджено та визнано суму страхового відшкодування у розмірі 34 580,86 грн., проте суд задовольнив вимоги у вказаній частині у розмірі 35 040,51 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «НАСК «Оранта» - Чайковська Л.Б. просила апеляційну скаргу відхилити, а представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 травня 2014 року о 07.20 год. водій ОСОБА_2, при виїзді з другорядної дороги вул. Набережна на головну дорогу вул. Карла Маркса в с. Віта Поштова, Києво-Святошинського району Київської області, керуючи транспортним засобом Hyundai ІХ35, реєстраційний номер НОМЕР_1, не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі прямо, допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2014 року водія ОСОБА_2 визнано винним у порушенні ПДР, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та притягнуто до адміністративної відповідальності згідно зі ст.124 КУпАП (а.с.26 т.1).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АС №2708044 від 27.06.2013 року (а.с.193 т.1).

Судом встановлено, що 06 червня 2014 року ОСОБА_1 письмово звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.29 т.1).

Відповідно до висновку експертного дослідження ТОВ «Гарант-Асістанс», складеного 11.09.2014 р., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 34 580 грн. 86 коп. (а.с.170-172 т.1).

29 вересня 2014 р. страховиком складено страховий акт, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 34 580,86 грн. (а.с.168 т.1).

Відповідно до ч.1 п.3 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особи страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не заперечувалась та обставина, що останнім днем виплати страхового відшкодування було 6 вересня 2014 р. (а.с.158 т.1)

Страхове відшкодування було перераховано позивачу 28 квітня 2015 р. в розмірі 34 580 грн. 86 коп. (а.с.106 -107 т.1), проте кошти були повернути ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 11 червня 2015 р. у зв'язку з тим, що переказ не було витребувано (а.с.167 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування з ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання суми страхового відшкодування, яка не була отримана останнім з невідомих для страховика причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суми страхового відшкодування, проте не погоджується з розміром такого стягнення.

З огляду на те, що позивачем було уточнені позовні вимоги у вказаній частині, останній просив стягнути саме суму, яка була визначена страховиком в страховому акті, а саме 34 580,86 грн., правові підстави для стягнення 35 040,51 грн. у суду першої інстанції були відсутні.

З огляду на викладене, судове рішення у вказаній частині підлягає відповідній зміні.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є страхувальником за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а є потерпілою особою. При цьому норми п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України від 7 березня

1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст.16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 червня 2016 р. у справі №6-927 цс16.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, не є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів статті 16 Закону № 85/96-ВР в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів.

Частиною 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, за наявності документів, зазначених в ст. 35 цього закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимоги заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснити його.

Відповідно до ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При вирішенні питання періоду, за який підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційної складової боргу, колегія суддів враховує ту обставину, що страхове відшкодування було перераховано позивачу 28 квітня 2015 р. в розмірі 34 580 грн. 86 коп., про що останній був повідомлений письмово шляхом направлення смс-повідомлення, яке не було отримано не з вини відповідача.

Доводи позивача в тій частині, що страховиком не було направлено письмове повідомлення про прийняте рішення є необґрунтованим.

На підтвердження направлення 07.05.2015 р. ОСОБА_1 смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_3 про перерахування страхового відшкодування відповідачем надано відповідний витяг (а.с.160 т.1).

Відповідно до листа ПрАТ «Київстар» від 29.07.2016 р. №12871/3, 07 травня 2015 р. о 9.14 год. з абонентського НОМЕР_4 відправлено смс-повідомлення на НОМЕР_3. Однак дані щодо тримання чи не отримання вказаного повідомлення абонентом в інформаційних масивах компанії відсутні (а.с.220 т.1).

У суду не викликає сумніву та обставина, що відповідачем було направлено відповідне смс-повідомлення на номер, що належить позивачу, оскільки вказаний номер також зазначено в позовній заяві, як номер його засобу зв'язку.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягає задоволенню за період з 07.09.2014 р. по 28.04.2015 р.

З урахування офіційного індексу інфляції, що розраховується Держкомстатом, сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача, становить 11 411,68 грн., виходячи з такого розрахунку: індекс інфляції за вересень 2014 р. -102,9%; жовтень 2014 р. - 102,4%; листопада 2014 р.-101,9%; грудень 2014 р. - 103%; січень 2015 р.-103,1%; лютий 2015 р. - 105,3%; березень 2015 р. -110,8%=1,330 х 34580,86 =45 992,54 грн.; 45 992,54 - 34580,86 = 11 411,68 грн.

Розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаний період, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 665,07 грн., виходячи з такого розрахунку: 34580,86 х3/100/365 х234 =665,07 грн.

Розмір пені за вказаний період, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 7 985,80 грн., з урахуванням облікової ставки НБУ, що розміщена на офіційному сайті НБУ, виходячи з такого розрахунку:

з 07.09.2014 р. по 12.11.2014 р. : 34580,86 х12,5 х2:100:365 х67 =1586,93 грн.;

з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р.: 34580,86 х14 х2:100:365 х 85 =2254,86 грн.;

з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р.: 34580,86 х 19,5 х2:100:365 х 26 =960,68 грн.;

з 04.03.2015 р. по 28.04.2015 р.: 34580,86 х 30 х2:100:365 х 56 =3183,33 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 601,07 грн., а на користь держави - 546,43 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування змінити, зменшивши суму стягнення страхового відшкодування з 35 040,51 грн. до 34 580,86 грн.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення сум пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 суму пені в розмірі 7 985,80 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 11 411,68 грн. та суму трьох процентів річних у розмірі 665,09 грн.,а всього 20 062,52 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 601,07 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь держави судовий збір в розмірі 546,43 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/13812/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.