АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1815/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2011 року по справі за поданням Золотоніського відділу ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Відділ ДВС Золотоніського МРУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2011 року подання Золотоніського відділу ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_6 за кордон задоволено та тимчасово обмежено виїзд за межі України ОСОБА_6

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2011 року та відмовити у задоволенні подання ВДВС Золотоніського МРУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду його за кордон.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 має невиконані договірні зобовязання, за якими рішеннями судів стягнуто кошти, а тому невжиття даних заходів може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів не може повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 12.12.2008 року з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Фінанси та Кредит» стягнуто 310664,14 грн.

Діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В ухвалі судом першої інстанції не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням. Зазначені доводи також відсутні в матеріалах справи. Матеріали виконавчого провадження не досліджувались.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за участю державного виконавця.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутності державного виконавця не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду, надавши відповідні матеріали виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні та ухилення боржника від виконання судового рішення. Однак подання розглянуто за відсутності державного виконавця.

Відповідно до положень ч.3 ст.312 ЦПК апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення, розглянувши подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6 без участі державного виконавця.

Керуючись ст. 209, 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2011 року задоволити частково, а ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2011 року скасувати.

Матеріали по справі за поданням Золотоніського відділу ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6 передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :