Справа № 467/1671/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області О.М. Кірімова, вивчивши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до релігійної громади української православної церкви, третя особа: ОСОБА_2 про дострокове розірвання спадкового договору

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до релігійної громади української православної церкви, третя особа: ОСОБА_2 про дострокове розірвання спадкового договору.

Відповідно до ст. 11-1 ЦПК України вказана позовна заява була розподілена судді Кірімовій О.М. та передана до розгляду 26 жовтня 2016 року.

Проте, під час вирішення питання про відкриття провадження по справі суддею було встановлено підстави для самовідводу, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України про що й було написано відповідну заяву для забезпечення повного, об'єктивного та неупередженого розгляду справи.

Як вбачається із заяви про самовідвід, суддя тривалий час перебуває у товариських стосунках з відповідачем по справі, в особі Голови парафіяльної ради релігійної громади української православної церкви ОСОБА_3.

З метою запобігання у подальшому нарікань на необ'єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості у результаті розгляду справи, суддя дійшов висновку за необхідне заявити самовідвід у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

У відповідності до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-72/0/4-13, обов'язок судді заявити вмотивований самовідвід визначено ч. 1 статті 23 ЦПК. На відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК) у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід у разі подання такої заяви суддею-доповідачем до початку розгляду справи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що з метою уникнення сумніву в об'єктивності та неупередженості судді питання про його самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження у справі, якщо із матеріалів справи, що передана судді-доповідачу, убачається наявність підстав для самовідводу, передбачених статтями 20, 21 ЦПК.

Отже, з урахуванням принципу цивільного процесуального права - процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) - питання про самовідвід судді може бути вирішено до відкриття провадження у справі, як шляхом постановлення ухвали про самовідвід судді, якому розподілено справу для розгляду, так і шляхом подання відповідної заяви. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК).

Тобто з врахуванням, даного листа-роз'яснення вбачається обов'язок судді заявити самовідвід та з метою економії терміну розгляду справи, питання про самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Підстави для відводу судді визначено ст.ст. 20, 21 ЦПК України.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; він є членом сім»ї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді, було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч. 3 ст. 11-1 цього Кодексу.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Враховуючи вищевикладене та з метою запобігання у подальшому нарікань на необ'єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, заявлений самовідвід судді підлягає задоволенню

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 20, 23, 25, 210, 223, 293, 294 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Кірімової О.М. - задовольнити.

Передати матеріали цивільної справи № 467/1671/16-ц (2/467/374/16) до канцелярії Арбузинського районного суду для виконання вимог, передбачених ст. 25 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_4