Номер провадження: 22-ц/785/5720/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Процик М.В.,

при секретарі: Ярахмедові Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Південний до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Південний ОСОБА_5 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою площею 110,2 кв.м, що знаходиться за адресою Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Кропивницького, 24-а., мотивуючи свої вимоги тим, що АБ „Південний є власником вищевказаного житлового будинку, право власності якого набуто з електронних торгів ДП „Інформаційний Центр Міністерства юстиції України з реалізації арештованого майна боржника, колишнього власника ОСОБА_4. ОСОБА_6, в даному будинку проживають та зареєстровані відповідачі по справі, які у добровільному порядку звільнити житловий будинок не бажають, у звязку з чим АБ „Південний змушений звернутися з позовом до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року позов ПАТ АБ „Південний задоволено. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а. Вирішено питання стосовно судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами, в яких просять рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, зустрічного позову та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що:

02 серпня 2006 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № В-371, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на придбання нерухомості в сумі 45 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит згідно графіку повернення кредиту до 30 липня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12% річних. Додатковою угодою до кредитного договору було збільшено суму кредиту до 50000 доларів США (а. с. 112-113;

02 серпня 2006 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_4 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № В-371 від 02.08.2006 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 425,6 кв.м. житловою площею 110,2 кв. м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького 24 «А» та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого 02.08.2006 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 ОСОБА_6 передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Іпотека поширюється і на частину об`єкта майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення цього іпотечного договору без реєстрації права власності на неї, як на окремий об`єкт нерухомості (а. с. 115-116).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.09.2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованість за кредитним договором № В 371 від 02.08.2006 року 56148,56 доларів США, що на день ухвалення рішення суду за курсом НБУ складає 445016 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Південний» про реструктуризацію кредитної заборгованості відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а. с. 17-24).

02.06.2010 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року з вказівкою дати набрання рішенням чинності 31.05.2010 року та можливістю пред`явлення його до виконання протягом 3-х років (а. с. 27);

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2013 року задоволено заяву Відідлу Державної виконавчої служби, визначено наступний спосіб виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 02 серпня 2006 року, а саме на житловий будинок загальною площею 425,6 кв. м. житловою площею 110,2 кв. м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького 24 «А», який належить ОСОБА_4 шляхом продажу на публічних торгах з визначенням початкової ціни відповідно до вимог чинного законодавства з метою задоволення вимог ПАТ АБ «Південний» за кредитним договором від 02.08.2006 року в сумі 56148,56 доларів США, що на день ухвалення рішення суду за курсом НБУ складає 445016 грн., а також сплаченого судвого збору в сумі 1700 грн. та витрат на ІТЗ процесу в сумі 120 грн. (а. с. 25-26);

Відповідно до свідоцтва від 04 грудня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ПАТ АБ «Південний» належить на праві власності житловий будинок загальною площею 425,6 кв.м. житловою площею 110,2 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького 24 «А», оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягував ПАТ АБ «Південний» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_4 (а. с. 33);

Відповідно до ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, ПАТ АБ «Південний» є власником житлового будинку загальною площею 425,6 кв. м. житловою площею 110,2 кв. м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького 24 «А» (а. с. 32);

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2013 року змінено. Встановлено порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2047/10 виданого 02.06.2010 року про стягнення на користь ПАТ АБ «Південний» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № В 371 від 02.08.2006 року 56148,56 доларів США, що на день ухвалення рішення суду за курсом НБУ складає 445016 грн. шляхом здійснення реалізації нерухомого іпотечного майна, а саме: житлового будинку загальною площею 425,6 кв. м. житловою площею 110,2 кв. м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького 24 «А» без отримання згоди органу опіки та піклування.

Переглядаючи ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2013 року в апеляційному порядку, апеляційний суд Одеської області виходив з того, що:

- рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2010 року у справі №2-2047/10 на користь ПАТ АБ «Південний» стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № В371 від 02.08.2006 року у сумі 56148,56 дол. США (Пятдесят шість тисяч сто сорок вісім доларів США 56 центів), що на день постановлення рішення за курсом НБУ (100 доларів США=792,57 грн.) складає 445016,64 гривень, а також стягнуто судовий збір у сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ у сумі 120 грн.; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Рішення набрало чинності 29 вересня 2010 року (т. 2 а. с. 157-163, 188-195). На виконання вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-2047 та 21.06.2011 року відкрито виконавче провадження (т. 3 а. с. 4). Боржнику було надано строк для самостійного виконання рішення суду до 27.06.2011 року, та водночас протягом 2011-2013 роки державним виконавцем виконувались дії по виявленню іншого майна у боржника, у тому числі рухомого задля забезпечення виконання вищевказаного рішення суду. Постановою державного виконавця від 21.06.2011 року накладено арешт та заборону відчуження на усе майно належне ОСОБА_4 (т.3 а.с.44) В процесі вчинення виконавчих дій державним виконавцем виявлено тільки житловий будинок загальною площею 425,6 кв. м., житловою 110,2 кв. м., що знаходиться за адресою м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, придбаний ОСОБА_4 02.08.2006 року за рахунок кредитних коштів, та переданий ПАТ АБ «Південний» в іпотеку 02.08.2006 року (т. 3 а. с. 69-70, т. 1 а. с. 9-12) Водночас державним виконавцем було зясовано, що у вказаному будинку зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, 07.07.2006 року. Арештоване спірне нерухоме майно водночас є предметом іпотеки. Із дослідженої судом першої інстанції копії виконавчого провадження вбачається, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості тривалий час (з 2010 року) боржником не виконувалось, та від участі у здійсненні виконавчих дій боржник ухилявся. Про наявність будь-якого іншого майна, на яке може бути звернено стягнення в порядку виконання, боржник суду не повідомляв, та жодних заходів для погашення боргу не вживав.

Апеляційний суд на підставі встановлених обставин справи і досліджених матеріалів виконавчого провадження, дійшов до висновку, що ані Законом «Про виконавче провадження», ані нормами закону України «Про іпотеку» пріоритетне право та можливість задоволення вимог кредитора за рахунок заставного майна, у тому числі предмета іпотеки, під час вчинення виконавчих дій про стягнення кредитної заборгованості не обумовлюється обовязковим наданням згоди органу опіки та піклування. Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції зробивши правильні висновки щодо можливості встановлення порядку виконання судового рішення шляхом реалізації спірного нерухомого майна без згоди органу опіки та піклування, разом з тим всупереч змісту заяви державного виконавця ВДВС, в якому йшлося виключно про надання можливості здійснити виконавчі дії з реалізації арештованого нерухомого майна без згоди органу опіки та піклування, суд першої інстанції помилково інакше сформулював суть процесуальної дії, зазначивши про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши тим самим зміст рішення суду від 30 травня 2010 року, яким було стягнуто кредитну заборгованість.

На підставі викладеного апеляційний суд змінив ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2013 року та встановив порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2047/10 року, виданого 02.06.2010 року, про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № В371 від 02.08.2006 року у сумі 56148,56 доларів США, що на день постановлення рішення за курсом НБУ складає 445016,64 гривень, шляхом здійснення реалізації нерухомого іпотечного майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 425,6 кв. м., житловою 110,2 кв. м., що знаходиться за адресою м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, без отримання згоди органу опіки та піклування

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року уточнений позов ПАТ АК «Південний» задоволено. Виселено ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, 24-а.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки банком не заявлялись (були залишені без розгляду за заявою позивача) і тому вимоги щодо виселення відповідачів з посиланням на ст. 109 ЖК України та обгрунтуванням підстави виселення звернення стягнення на предмет іпотеки (вимоги про виселення та їх обгрунтування залишилися незміненими після залишення без розгляду позовних вимог звернення стягнення на предмет іпотеки), є передчасними. Крім того, апеляційний суд вказав на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, зокрема неналежне повідомлення відповідачів, що позбавило їх права на участь в судовому розгляді справи і подання заперечень та їх доведення у встановленому порядку.

Таким чином, судова колегія вважає встановленим, що:

- 02.08.2006 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ АБ «Південний» кредитний договір В 371 з ціллю придбання нерухомості та отримав від ПАТ АБ «Південний 45000 доларів. Того же дня ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, придбав житловий будинок № 24-А по вул. Кропивницького в м. Білгород-Дністровський Одеської області вартістю 90196 грн. та передав його за іпотечним договором від 02.08.2006 року ПАТ АБ «Південний в іпотеку для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором;

- спірний житловий будинок № 24-А по вул. Кропивницького в м. Білгород-Дністровський Одеської області придбаний ОСОБА_4 за рахунок кредитних коштів отриманих від ПАТ «АБ «Південний»;

- ПАТ АБ «Південний» будучи стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення, про стягнення заборгованості за кредитним договором, набуло право власності на житловий будинок в порядку передбаченому п. 4.5.10 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, як на майно, яке не було реалізовано в установленому порядку після його повторної уцінки та передано стягувачу, який погодився залишити вказане майно за собою.

Задовольняючи позов, виселяючи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 317, 321, 346, 391 ЦК України, та виходив з того, що іпотечне нерухоме майно було придбано ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу за рахунок коштів отриманих в кредит. На житловий будинок звернено стягнення під час виконання в примусовому порядку рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року по справі № 2-2047/2010, у Акціонерного Банку «Південний» в силу приписів ст.109 Житлового кодексу Української РСР виникло право на виселення всіх мешканців зазначеного будинку. Відповідачі були обізнані з вимогами Банку про виселення зі спірного нерухомого майна, але добровільно з будинку не виселились.

При цьому суд першої інстанції також посилався на ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону україни «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та є правильним.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ПАТ АБ «Південний» обгрунтовувало заявлені вимоги про виселення з іпотечного майна посилалося, як на норми Закону України «Про іпотеку» та ЖК УРСР, так і на норми ЦК України.

Тобто, заявляючи про виселення позивач виходив з того, що він є іпотекодавцем і одночасно власником, що набув право власності на іпотечне майно в порядку примусового виконання рішення суду відповідно до п. 4.5.10 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» однією з самостійних підстав припинення іпотеки є зокрема набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Таким чином з набуттям іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, іпотека вважається припиненою в силу Закону.

За змістом ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу

іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений

або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод ;у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з врахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а відтак припинення прав власноcті особи на квартиру припиняє право членів сімї на користування нею. Таким чином, права членів сімї власника квартири на обєкт власності є похідними від прав самого власника.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи щодо того, що право власності відповідача ОСОБА_4 та право користування членів його сімї, яке є похідним від прав самого власника, на спірну квартиру припинилися у звязку зі зверненням стягнення на квартиру на виконання рішення суду про стягнення заборгованості; спірна квартира придбана позивачем на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Відділом ДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції та належить ПАТ АБ «Південний» на праві власності, правильно визначив спірні правовідносини та керувався ст. ст. 317, 321, 346, 391 ЦК України, обґрунтовано виходив з того, що право власності позивача не може бути обмежене, а його порушені права як власника спірного жилого будинку підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про те, що справа про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2 була вже вирішена в іншій справі в межах якої рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Південний» було відмовлено, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки у справі, по якій ухвалено рішення апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року, ПАТ АБ «Південний» звернувся з позовом про виселення, як іпотекодержатель, який не заявив при цьому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. В той час, як у даній справі, рішення по якій переглядається, ПАТ АБ «Південний» звернувся з вимогами про виселення з інших підстав - як новий власник до колишнього власника і членів його сімї.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про те, що суд першої інстнації неналежно встановив, що ОСОБА_4 придбав жилий будинок за рахунок кредитних коштів, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що будинок був куплений ОСОБА_4 в день укладення кредитного договору за суму, що не перевищувала розміру кредиту, отриманого для придбання нерухомості, яка після придбання в цей же день одразу була передана в іпотеку для забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором. Будь-яких документальних доказів, які б підтверджували, що кредитні кошти ОСОБА_4І, не отримувалися і що оплата вартості придбаного житла здійснена за рахунок інших джерел, не представлено ані в суді першої інстанції ані в апеляційному суді, який не обмежував апелянтів у наданні таких доказів.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про те, що в будинку проживають малолітні діти не можуть бути взятими до уваги, оскільки у відповідності до листа Одеського державного нотаріального архіву Головного управління юстиції в Одеській області від 24.10.2014 року в документах приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 відсутні документи, які б підтверджували реєстрацію в будинку за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького буд. 24-а. Крім того, жилий будинок, як було правильно встановлено судом, був придбаний ОСОБА_4 за кредитні кошти і виникнення права користування будинком у членів його сімї дружини та малолітніх дітей є похідним від виникнення такого права у самого ОСОБА_4 Тому само по собі проживання у будинку дітей, батьки яких залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, не є підставою для скасування (зміни) рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 повністю ідентичні доводам, що наведені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо неналежного встановлення міськрайсудом обставин, що ОСОБА_4 придбав жилий будинок за рахунок кредитних коштів. ОСОБА_6, вказані доводи були відхилені з мотивуваннями наведеними у даній ухвалі апеляційного суду, які є справедливими і для доводів наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_4

Інших доводів в апеляційних скаргах не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника Шандро ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_6