АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3873/16 Справа № 192/414/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 20.02.2015р. у сумі 47156,10 доларів США, що складає 1313297грн.28коп. та складається з 6737,28 доларів США заборгованості за кредитом, 10 427,64 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі та 29 991,18 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Заочним рішенням Солонянського райсуду Дніпропетровської області від 23.06.2015р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, на його користь з ОСОБА_2 стягнуто на погашення заборгованості за договором від 11.09.2003р. № DNZ0G037, 28 доларів США заборгованості за кредитом, 10 427,64 доларів США заборгованості за процентами та 29991,18 доларів США пені, всього 47 156,10 доларів США (екв.1313297 грн. 38 коп.). Вирішено питання про стягнення судових витрат. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Вказаний висновок не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

11.09.2003р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник: ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено договір №DNZ0G003200585 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту «YISA ELECTRON SERYICE», за яким банк надав кредитний ліміт в сумі 10080,00 доларів США на строк по 11.09.2013р. включно зі сплатою згідно п. 6.7 відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17% на місяць за фактично використанні за рахунок кредитного ліміту кошти, починаючи з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати остаточного погашення кредиту. У п.6.5 договору передбачено, що погашення кредитного ліміту здійснюється щомісячними платежами у сумі не менше ніж 157,94 доларів США, яка включає заборгованість за кредитним лімітом та відсотками за користування ним, розрахованими у відповідності до п.6.7. договору. За п.6.9. договору у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним лімітом передбачена підвищена, подвійна ставка відсотків, а за п.7.1. договору у разі порушення строку погашення відсотків за платежі у рахунок кредитного ліміту, банк нараховує пеню у розмірі 0,2% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу. (а.с.9-10).

За відомостями банку за ОСОБА_2 станом на 20.02.2015р. обліковується заборгованість в сумі 6737.28 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 10427.64 доларів США, пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 29991.18 доларів США, а всього - 47156.10 доларів США, що становить 1313297 грн. 38 коп. (а.с.4-7). Позовна заява ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення вказаної кредитної заборгованості надійшла до суду 13.03.2015р.

Посилаючись на безпідставність розгляду справи у його відсутність та необгрунтованість вимог банку, ОСОБА_2 заявив про застосування строку позовної давності (а.с.60,61).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи поштою за зареєстрованим його місцепроживанням у с.Орлове Солонянського району і обидві судові повістки повернуті суду не врученими (а.с.40,44). Проте у в укладеному 11.09.2003р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договорі, крім зареєстрованого місця проживання, зазначено і адресу фактичного його проживання, і адресу квартири, якою забезпечувались кредитні зобовязання (а.с.10). За вказаними відомими суду адресами судові повістки відповідачу не направлялись.

З наданого банком розрахунку вбачається, що з 26.07.2007р. заборгованість ОСОБА_2 вважалась простроченою, у звязку з чим банком нараховувались відсотки у підвищеному розмірі, а 27.08.2009р. відбулось останнє погашення заборгованості (а.с.4-7).

Загальна позовна давність для захисту права та інтересу особи згідно ст.ст.256, 257 ЦК України встановлена законодавцем тривалістю у три роки. За ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_2 зобовязався сплачувати кредитний ліміт та відсотки щомісячно у період з 20 по 25 число кожного місяця, в сумі не менше 157.94 доларів США. А тому, починаючи з 26.07.2007р. банк знав про порушення позичальником умов договору про своєчасне повернення кредиту щомісячними платежами, а з 27.08.2009р. і взагалі про припинення такого погашення. Зазначені вимоги закону та обставини свідчать про те, що на час звернення банку з даним позовом до суду 13.03.2015р. фактично минув трирічний строк давності повернення кредитних сум, які складались з прострочених щомісячних платежів. Застосовуючи позовну давність за заявою ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позовних вимогах банку, які стосуються стягнення заборгованості за період до 12.03.2012р.

Оскільки кінцевим строком повернення кредитного ліміту у договорі сторін визначено 11.09.2013р., а позов банку предявлено 13.03.2015р., то апеляційним судом запропоновано банку надати детальний помісячний розрахунок заборгованості за трирічний строк, починаючи з березня 2012р., із зазначенням складових частин окремо по кожному виду заборгованості (а.с.108). 14.06.2016р. банком отримано запит апеляційного суду, проте не виконано та розрахунку заборгованості за вказаний період не надано. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить детального помісячного розрахунку заборгованості за трирічний строк, починаючи з березня 2012р., із зазначенням складових частин окремо по кожному виду заборгованості (а.с.4-7). Вказана у договорі сторін сума щомісячного платежу 157.94 доларів США також не містить складових її частин: суми кредитного ліміту та суми відсотків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі їх доказів. За положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа повинна та зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи зазначені вимога закону та не надання банком доказів про розмір заборгованості з березня 2012р., колегія судді вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з 13.03.2012р. по 20.02.2015р. слід відмовити за недоведеністю розміру заборгованості за цей період.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню 200грн. на повернення судового збору (а.с.83).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 200грн. на повернення судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5