АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування за договором страхування та відшкодування моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», поданою представником Білоусом Андрієм Володимировичем

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа: ПАТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування за договором страхування та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ПАТ «ПриватБанк» 115418, 27 грн. страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорта та 29489, 37 грн. пені за договором страхування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KID0АК 00140186 від 12.04.2007 року укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1, а всього стягнуто 144907, 64 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа № 755/5836/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13391/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Н.О. Яровенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» через свого представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати, в частині задоволення позовних вимог та ухвалити, в цій частині, нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування та пені вийшов за межі заявлених позовних вимог. Зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства стягнув з відповідача суму страхового відшкодування та пеню на користь третьої особи - ПАТ КБ «Приватбанк», яка не заявляла самостійних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що позивач наділений правом звернення до суду від імені Банку.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав. Позивач апеляційну скаргу не визнав, просив суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду банк повідомлявся у відповідності до вимог закону, причини неявки свого представника банк суду не повідомив, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника банку, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка зазначеної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог заявником не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, в цій частині, не перевіряється його законність і обґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування та пені суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому, стягуючи суму страхового відшкодування та пеню судом враховано наявність у ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, строки виконання якого вже настали, а тому на виконання вимог п. 15.19 договору страхування наземного транспорту вказана сума стягнута на користь третьої особи ПАТ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КID0АК 00140186 від 12.04.2007 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 12.04.2007 між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір КID0АК 00140186, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на строк з 12.04.2007року по 12.04.2013 року включно, у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 24680,52 доларів США на наступні цілі - покупка автомобіля - 17075,30 доларів США, а також 6,77 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та у розмірі 7427,70 доларів США на сплату страхових платежів.

13.04.2007 року між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_1 було укладено договір страхування наземного транспорту № КID0АК00038746, за умовами якого об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Fiat Doblo», д.н. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску.

05.01.2009 року ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору страхування наземного транспорту, у зв'язку із настанням страхового випадку - угоном транспортного засобу.

09.01.2009 року постановою слідчого СВ Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу по факту незаконного заволодіння автомобілем «Fiat Doblo»,д.н. НОМЕР_1, що належить позивачу, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Постановою слідчого СВ Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві від 09.02.20109 рок досудове слідство у даній кримінальній справі зупинено.

Згідно висновку про проведення службовою перевірки обставин настання страхового випадку по страхувальнику ОСОБА_1 від 18.03.2009 року, затвердженого заступником директора КГРУ КБ «ПриватБанк», в діях ОСОБА_1 ознак на отримання страхового відшкодування шахрайським шляхом під час перевірки не виявлено, матеріали надіслано до відділу страхової агентської діяльності БОІК ГВ для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Згідно довідки № 47-213/СВ від 21.08.2009 року, складеної слідчим СВ Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві, 22.03.2009 року автомобіль марки «Fiat Doblo», д.н. НОМЕР_1 було знайдено та приєднано до кримінальної справи в якості речового доказу і повернуто власнику ОСОБА_1 для відповідального зберігання до вирішення питання по суті.

Оскільки під час відсутності (угону) автомобіль було пошкоджено, 27.03.2009 року ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ СК «Інгосстрах» з проханням провести огляд пошкоджень автомобіля «Fiat Doblo», д.н. НОМЕР_1, що знаходиться на СТО ТОВ «Комер-Авто», про що представником ЗАТ СК «Інгосстрах» складено протокол огляду транспортного засобу від 30.03.2009 року.

ЗАТ СК «Інгосстрах» повідомило ОСОБА_1 листом від 13.05.2010 року про те, що у зв'язку з виявленням автомобіля «Fiat Doblo», д.н. НОМЕР_1 у пошкодженому стані, після незаконного заволодіння ним 01.01.2009 року, даний випадок класифікується не як «угон», а як «протиправні дії третіх осіб». А тому згідно п. 15.15 договору страхування, при настанні страхового випадку «протиправні дії третіх осіб» (ПДТО), виплата страхового відшкодування здійснюється тільки за умови порушення кримінальної справи чи провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв'язку з відповідним фактом, внаслідок чого ОСОБА_1 слід надати постанову про порушення кримінальної справи по факту протиправних дій третіх осіб, а оскільки такі документи страховій компанії не надано, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту № KIDOAK00038746 від 13.04.2007 року.

Згідно страхових актів від 27.05.2009 № И-7725, від 12.10.2009 № И-12723 ЗАТ СК «Інгосстрах» прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, з підстав виявлення викраденого транспортного засобу та з підстав відсутності постанови про порушення кримінальної справи чи порушення провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з фактом пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб, про що письмово повідомлено страхувальника.

Так, відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.ст. 979, 980 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про страхування» визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ч.2 ст.985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

За змістом ч.1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Частиною 4 цієї статті визначено, якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» та п.3 ч.1 ст.988, 992 ЦК України страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.

Положеннями ст. 991 ЦК України передбачено чітке коло підстав відмови від здійснення страхової виплати.

Пунктами 15.15, 15.16, 15.18 договору страхування наземного транспортного від 13-04.2007 передбачено, що у разі настання подій: незаконного заволодіння транспортним засобом у будь-якому місці його знаходження, окрім місць визначених цим договором, інших протиправних дій третіх осі, виплати страхового відшкодування здійснюються з вирахуванням зносу транспортного засобу на дату настання страхового випадку та безумовної франшизи і тільки за умови порушення кримінальної справи або провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відповідним фактом. У разі незаконного заволодіння транспортним засобом, виплата страхового відшкодування здійснюється таким чином: при порушенні кримінальної справи, виплата здійснюється у розмірі 30% страхового відшкодування, а решта страхового відшкодування виплачується після закінчення або зупинення досудового слідства по кримінальній справі. В усіх інших випадках протиправних дій третіх осіб виплата страхового відшкодування здійснюється одноразово. За випадками незаконного заволодіння транспортним засобом у будь-якому місці його знаходження, окрім місць, визначених цим договором, рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 30% приймається протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання разом з іншими документами довідки про порушення кримінальної справи. Рішення про остаточну виплату страхового відшкодування приймається у продовж двадцяти днів після отримання страховим агентом документа, який свідчить про закінчення або зупинення досудового слідства по кримінальній справі та подальшу долю кримінальної справи, а також після виконання вимог, визначених п.п. 15.15, 15.16 цього договору.

Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно положення пункту 13.13 договору страхування наземного транспорту, у разі несвоєчасної виплати страхового відшкодування з вини страховика, він сплачує на користь страхувальника пеню у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

09.01.2009 було порушено кримінальну справу по факту угону ТЗ за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

На виконання п.п. 15.1., 15.2. договору страхування ОСОБА_1 у встановлений договором страхування строк до ЗАТ СК «Інгосстрах» подано заяву та відповідні документи, що свідчать про настання страхового випадку, який кваліфікується за договором страхування як незаконне заволодіння транспортним засобом «угон».

Разом з тим, в порушення п.п. 15.15, 15.16, 15.18 договору страхування, на протязі 10 (десяти) робочих днів після отримання разом з іншими документами постанови про порушення кримінальної справи рішення про виплату на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 30% ЗАТ СК «Інгосстрах» прийнято не було, та після отримання постанови від 09.02.2009 про зупинення досудового слідства по вказаній кримінальній справі, рішення про остаточну виплату на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування ЗАТ СК «Інгосстрах» не прийнято, що підтверджено матеріалами справи, та не спростовано відповідачем в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності відмови ЗАТ СК «Інгосстрах» у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування за страховим випадком, що класифікується за договором страхування як протиправні дії третіх осіб, оскільки ним виконано умови договору страхування, своєчасно повідомлено про настання страхового випадку відповідача та надано відповідні документи.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції у тому, що сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «ПриватБанк», з огляду на таке.

Відповідно до п. 15.19. договору страхування, якщо на момент прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у страхувальника існують зобов'язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, строки виконання яких вже настали, - сума страхового відшкодування, яка залишилася після розрахунку за п.п. 1 цього пункту, що не перевищує загальної суми зобов'язань страхувальника за кредитним договором, вважається достроковим погашенням кредиту, виплачується вигодонабувачеві і спрямовується на погашення кредиту.

Як вбачається, на момент ухвалення рішення у ОСОБА_1 існують зобов'язання перед ПАТ «ПриватБанк» за кредитним договором № KID0АК 00140186 від 12.04.2007 року щодо погашення кредиту, строки виконання яких вже настали.

Разом з тим, між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 існує спір щодо звернення стягнення за кредитним договором № KID0АК 00140186 від 12.04.2007 року.

Посилання ПрАТ СК «Інгосстрах» на наявність рішення Апеляційного суду м. Києві від 26.06.2012 року, яким скасовано рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27 лютого 2012 року на ухвалене нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ЗАТ СК «Інгосстрах», третя особа : ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування за договором страхування та відшкодування моральної шкоди, як на підставу скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позову, колегія суддів оцінює критично, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову слугувало те, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом строки виконання зобов'язань за кредитним договором ще не настали, а тому на підставі п.п. 15.19 Договору страхування наземного транспорту у нього не було права звернення до суду із вимогою про виплату страхового відшкодування на його користь чи на користь третьої особи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ухвалюючи дане рішення суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України визначено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1.28.04.2016 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом, що підтверджується журналом судового засідання від 28.04.2016 року.

А відтак доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються колегією суддів як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Твердження апеляційної скарги про те, що наданий позивачем висновок (консультація) про визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля «Fiat Doblo»,д.н. НОМЕР_1, зроблений «ПП ОСОБА_7.» 26.04.2016 року (свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 19.08.2002 року НОМЕР_3) є неналежним доказом у справі колегією суддів відхиляються як необґрунтовані. Так, на підтвердження розміру матеріальної шкоди заподіяної позивачеві пошкодженням його автомобіля, останнім було надано звіт №203 про оцінку автомобіля від 01.07.2010 року, згідно якого матеріальний збиток завданий власникові «Fiat Doblo», д.н. НОМЕР_1 складав 47708,59 грн. Однак, у зв'язку із тривалим вирішенням спору ( понад 7 років) ОСОБА_1 звернувся до «ПП ОСОБА_7.» з метою отримання консультації про визначення розміру майнової шкоди, заподіяної пошкодженням його автомобіля за результатами проведення якої майнова шкода визначена у розмірі 121492, 92 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що франшиза відповідно до п. 7 договору страхування за пошкодження ТЗ внаслідок протиправних дій третіх осіб складає 5 %, тобто 6074, 65 грн., а тому вірним є висновок суду першої інстанції що з відповідача стягненню підлягає сума у розмірі 115418, 27 грн. (121492,92 грн. - 6074, 65 грн.).

Висновок суду щодо стягнення пені в межах одного року в розмірі 0,01% належної до сплати суми , що складає 29489, 37 грн. грн., (115418, 27 грн. х 0,01% :100%) х 365), відповідає вимогам закону та наявному у матеріалах справи розрахунку, оскільки стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Так, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст.64 ЦПК України)

Даний висновок стороною відповідача в ході розгляду справи не спростований належними та допустимими доказами як того вимагають положення ст. ст.10,60 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку взявши наданий позивачем консультативний висновок до уваги при визначенні розміру відшкодування.

Зазначені обставини не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору. Крім того, відповідач не позбавлений був можливості надати нові докази суду апеляційної інстанції, чого ним зроблено не було.

Інші доводи апеляційних скарг, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, ці доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Рішення суду першої інстанції в частині його оскарження є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції в частині оскарження залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», подану представником БілоусомАндрієм Володимировичем, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: