АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4786/16 Головуючий 1 інст. - Бобко Т.В.
Справа № 635/3233/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Авелес», треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Харківська районна державна адміністрація Харківської області, Лук`янцівська сільська рада Харківського району Харківської області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Фермерського господарства «Авелес».

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що відповідно до державного акту від 11 грудня 2002 року зареєстрованого за № 77 їй на праві власності належить земельна ділянка кадастровий НОМЕР_1 площею 3,5237 га сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лук`янцівської сільської ради Харківського району Харківської області. Поряд із зазначеною земельною ділянкою знаходяться земельні ділянки, які належать іншим особам і в сукупності вони складають одне поле площею 373,9408 га.

Зазначила, що 31 грудня 2014 року між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, номер запису про державну реєстрацію речового права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 9741064 від 18 травня 2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію права оренди від 20 травня 2015 року за № 21465200, що посвідчено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 37840087 від 20 травня 2015 року.

Вказала, що у 2012-2014 роках земельні ділянки в своїй діяльності використовує відповідач без оформлення відповідних договорів.

16 лютого 2015 року на збори пайщиків прийшло керівництво відповідача, але нічого конкретного керівництво не запропонувало. Після подання скарг до відповідних органів, відповідач почав укладати договори оренди та користуючись безграмотністю більшості пайщиків, шахрайством, а іноді й погрозами примушував підписувати договори, свої екземпляри договорів отримали лише наприкінці 2015 року. З умовами договору пайщики не були згодні та запрошували керівництво Фермерського господарства «Авелес» обговорити умови договору, але керівництво змінити умови відмовляється.

Зазначила, що окрім їхніх земель засіваються внутрішні дороги, а дороги села розбиті внаслідок багатотонних вантажівок відповідача, які він також відмовляється ремонтувати.

Вказала, що у договорі оренди відсутні всі його істотні умови, відповідач використовує її земельну ділянку без розроблених проектів сівозміни, що призводить до неефективного ведення сільськогосподарського виробництва, нераціонального використання та охорони земель, створюється несприятливе екологічне середовище та погіршуються природні якості землі, засівання землі одними й тими ж культурами та без розроблених проектів сівозміни призводить до погіршення природних якостей землі, не забезпечується еколого - економічне обґрунтування сівозміни та не забезпечується впорядкування угідь з метою організації сільськогосподарського виробництва, також ним використовуються польові магістралі та допоміжні шляхи між земельними ділянками.

Просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 31 грудня 2014 року кадастровий НОМЕР_1 площею 3,5237 га укладений між нею та Фермерським господарством «Авелес»; витребувати від Фермерського господарства «Авелес» належну їй на праві приватної власності на підставі державного акту земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_1 площею 3,5237 га; стягнути з Фермерського господарства «Авелес» судовий збір в розмірі 551,20 грн. на її користь.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 виділено у самостійне провадження.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги позовної заяви.

Зазначила, що у спірному договорі не визначено форму внесення (виплати) орендної плати, порядок, спосіб, не визначено конкретних строків сплати; особиста картка пайщика не є розрахунково-касовим документом; відповідачем порушено встановлений порядок використання її земельної ділянки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,5237 га, яка знаходиться на території Лук'янцівської сільської ради Харківського району Харківської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

31 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності з 11 грудня 2002 року, строком на 15 років, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 18 травня 2015 року. Орендар зобов'язався сплачувати орендодавцю за користування земельною ділянкою орендну плату у розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки, що становить 2 701,44 гривень на рік.

Актом приймання - передачі об'єкта оренди від 20 травня 2015 року зазначена земельна ділянка передана товариству в оренду.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з частиною 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року із змінами та доповненнями визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 14 вищезазначеного Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до статті 15 зазначеного Закону, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; оренда плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно зі статтею 27 зазначеного Закону, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до статті 31 даного Закону, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За правилами частин 1,3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 125 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як на недійсність договору оренди землі позивачка посилається на те, що договір не відповідає типовій формі договору оренди землі, відповідач порушує встановлений порядок використання орендованих земельних ділянок, наносить шкоду ґрунтам, оскільки засіває їх одними й тими ж культурами без наявності проектів ротації земель та розроблених і затверджених в установленому порядку проектів землеустрою.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин), відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Також невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі частини 4 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин), передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між сторонами 31 грудня 2014 року.

Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною 3 статті 203, частни1 статті 215 ЦК України.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що вчинений правочин не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, оскільки волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі є безпідставним та не підтверджується належними доказами.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з положень статей 202, 203, 204, 215, 626, 638, 792 ЦК України, статей 1, 13, 15 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року із змінами та доповненнями та тих обставин, що судом не встановлено факту порушення прав позивача, як власника земельної ділянки. Позивач в обґрунтування позовних вимог щодо визнання договору оренди недійсним посилається на формальне порушення закону. Спірний договір оренди вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків та тривалий час виконувався сторонами, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем виконання умов спірного договору не надає. Підписавши текст спірного договору оренди, за весь період часу з моменту його укладення, не звертався у позасудовому порядку до відповідача із заявами про уточнення спірних його пунктів, зміну умов договору або його розірвання, а тому правових підстав для задоволення позову немає, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах 25 грудня 2013 року №6-78цс13, від 04 червня 2014 року у справі №6-55цс14 та 09 грудня 2015 року у справі №6-849цс15. Будь-яких інших доводів в обґрунтування зазначених вимог позивачем не наведено, жодних належних та допустимих доказів, які б були підставою для визнання зазначеного договору недійсним суду не надано, а тому суд не вбачав підстав для задоволення позову.

У зв'язку з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди, вимоги щодо скасування рішення та вилучення запису про державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року і змінами та доповненнями

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії