Справа № 750/222/16-ц Провадження № 22-ц/795/1153/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Рахманкулова І. П. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Вінгаль В.М., Харечко Л.К.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, державного виконавця Горонович А.Б., заінтересованої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Горонович Алли Борисівни, заінтересовані особи - Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, ОСОБА_7, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Горонович А.Б. щодо розрахунку заборгованості по виконавчих провадженнях №297/5 та №298/5, відкритих по виконавчих листах, виданих Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та у розмірі 1/4 частини заробітку на утримання доньки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, також просив зобов'язати Деснянський відділ ДВС Чернігівського міського управління юстиції скасувати розрахунки заборгованості по аліментах по вказаних виконавчих провадженнях. Доводи скарги зводяться до того, що державним виконавцем невірно здійснено розрахунок заборгованості по аліментах з урахуванням показника середньої заробітної плати по місту, так як боржник добровільно сплачував аліменти у розмірі не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, він не працює, а тому не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, розрахованому державним виконавцем. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу повністю, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції посилаючись на те, що державний виконавець діяв в межах ст. 195 СК України, дійшов необґрунтованого висновку щодо правомірності дій державного виконавця. На думку ОСОБА_5, на сьогоднішній день взагалі відсутня сума заборгованості, оскільки, як на час пред'явлення виконавчих листів до ДВС так і на даний час він не працює, а тому на виконання рішення суду від 27.05.2014 року, починаючи з травня 2014 року добровільно сплачував аліменти у розмірі не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за відповідний період на кожну дитину.

ОСОБА_5 зазначає, що жодних листів з вимогою сплатити заборгованість по аліментах чи розрахунків заборгованості від ДВС він ніколи не отримував, а фактично дізнався про порушення його права лише отримавши 15.02.2016 року безпосередньо в Деснянському відділі ДВС відповідні розрахунки заборгованості по аліментах.

Також, ОСОБА_5 наголошує на тому, що відповідно до вимог п. 7.13. Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок має містити суму доходів, що залишилася після утримання податків, проте в порушення даних вимог державним виконавцем не здійснювалося утримання податків із середньостатистичної заробітної плати, інформацію про яку було отримано від органів статистики.

Крім того, судом першої інстанції не було звернуто уваги на те, що арешт на майно державним виконавцем було накладено лише 03.02.2016 року, що свідчить про відсутність будь-якої заборгованості та відповідних розрахунків такої заборгованості починаючи з липня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, вважав дії державного виконавця, щодо розрахунку заборгованості по аліментах, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості правомірними, оскільки такий порядок розрахунку заборгованості передбачений п. 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

По справі встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення судом видано виконавчі листи.( а.с. 60-61)

23.07.2014 року державним виконавцем Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції відкриті виконавчі провадження по виконанню рішення суду про стягнення аліментів.

З грудня 2014 року державним виконавцем складалися розрахунки заборгованості по аліментах, з яких вбачається, що боржник сплачував добровільно аліменти на кожну дитину, проте у розмірі на рівні 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.43-48).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що останні розрахунки заборгованості по виконавчих провадженнях державний виконавець склала станом на 19.04.2016 року, заборгованість по аліментах на утримання дітей становить на вказану дату 6944 грн.13 коп. та 6728 грн. 43 коп.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Державний виконавець повинен обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів, скласти розрахунок , до компетенції державного виконавця не належить вирішення спорів між стягувачем та боржником щодо розміру заборгованості за аліментами, віднесення тієї чи іншої суми до сплати аліментів чи на інші цілі.

За правилами ст. ст. 195, 196 СК України, який набув чинності з 01 січня 2004 року, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно п. 7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 передбачено, що державний виконавець у разі надходження виконавчого документу про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилися після утримання податків, відсоток або частку заробітку ( доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Відповідно до п.7.13.1 Інструкції, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Дії державного виконавця Горонович А.Б. щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів по виконавчих провадженнях №297/5 узгоджуються з вимогами вище зазначеної Інструкції та ст. 195,196 Сімейного кодексу України, а тому доводи апеляційної скарги, щодо незаконності дій державного виконавця по проведення розрахунку заборгованості по аліментах, не заслуговують на увагу.

Поняття прожиткового мінімуму визначене в Законі України № 2017-Ш "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5.10.2000 року, як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється Законом України "Про Державний бюджет України».

Положення, закріплене в ч. 2 ст. 182 СК України, вказує на два моменти. По-перше, суд у своєму рішенні з врахуванням передбачених у законі обставин визначає розмір аліментів. По-друге, суд зазначає в рішенні, що при стягненні аліментів щомісячна сума платежів не може бути меншою, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на ту обставину, що він сплачував аліменти в розмірі визначеному за рішенням суду, тобто в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також не можуть бути підставою для задоволення його апеляційної скарги, тому що законодавча гарантія забезпечення дітей необхідними для їх життя благами не повинна зводитись до мінімальної сплати аліментів на їх утримання.

Крім того, відсутність в матеріалах виконавчих проваджень відомостей про повідомлення боржника ОСОБА_5 про наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для визнання дій державного виконавця незаконними та скасування розрахунку заборгованості по аліментах.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо нездійснення державним виконавцем утримань податків із середньостатистичної заробітної плати, при обрахунку розміру заборгованості ,оскільки відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. В скарзі на дії державного виконавця Радченко С.В. не зазначав про невірність проведеного розрахунку, в тому числі через не утримання податків та обов'язкових платежів, а лише заперечував неправомірність дій державного виконавця щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів ,як такого, тому вказане не було предметом розгляду суду першої інстанції, а апеляційний суд позбавлений можливості перевірки судового рішення за межами вимог заявлених у суді першої інстанції.

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч. 1 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: