Справа № 755/6736/16-ц
"06" липня 2016 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Костів Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,
ОСОБА_1, звертаючись до суду, пред'явив позов до ОСОБА_2 з вимогами вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у проживанні в АДРЕСА_2 що є предметом позову.
На підставі протокольної ухвали суду від 06 липня 2016 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що позивач ОСОБА_1, будучи неповнолітнім, був зареєстрований в АДРЕСА_2 де проживала та була зареєстрована його мати ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2, відповідачем у справі. Після припинення шлюбу, відповідач почав чинити перешкоди в користування квартирою своїй колишній дружині, не впускав до квартири, погрожував фізичною розправою, у зв'язку з чим позивач разом з матір'ю вимушені проживати за іншою адресою. На даний час позивач досяг повноліття, не має іншого житла для проживання, мав намір вселитись до квартири, однак відповідач почав чинити перешкоди, не впускає позивача до квартири, погрожує фізичною розправою, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів, оскільки вирішити питання в досудовому порядку не виявляється за можливе, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відповідач не скористався процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору та докази на спростування заявлених позовних вимог по суті предмету позову. Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просила позов задовольнити, пояснила, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за згодою його матері ОСОБА_5 була зареєстрована разом з неповнолітнім сином ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1. Однак після припинення шлюбу, вона разом з сином не мала змоги проживати в цій квартирі та користуватись житловим приміщення, оскільки відповідач погрожував фізичною розправою, не впускав до квартири, що змусило її разом з сином залишити квартиру та шукати інше житло. На даний час поведінка відповідач не змінилась, намагання сина вселить та проживати в цій квартири закінчились черговим скандалом, він вимушений був звернутись до правоохоронних органів, однак це не призвело до позитивних результатів, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, представник третьої особи ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи ОСОБА_3, оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. (ч.1 та ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини другої ст.61 Житлового кодексу УРСР договір найму жилого приміщення в будинках державного громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З припиненням договору найму жилого приміщення припиняються права і обов'язки сторін, утому числі й право наймача та членів його сім'ї користуватись жилим приміщенням. Наймач зобов'язаний звільнити приміщення, яке він займав. У разі відмови він підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Припинення договору найму тягне виселення не тільки наймача, а й осіб, які з ним проживають. За нормою ст.64 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселились у жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування цим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і членами його сім'ї, які з ним проживають, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.103 Житлового кодексу УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Судом встановлено, що за своїм правовим статусом квартира АДРЕСА_1 неприватизована, перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва». Згідно даних, які викладено у довідці Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №401 від 26 лютого 2016 року (форма №3), в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 ( з 29 липня 1993 року); ОСОБА_3 ( з 29 липня 1993 року); ОСОБА_2 ( з 25 січня 1970 року). (а.с.2)
Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.
Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін спору, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про вселення до квартири АДРЕСА_1 є правомірними, оскільки позивач на законних підставах набув права користування спірним житловим приміщенням, за згодою наймача ОСОБА_5, був зареєстрований у житловому приміщенні, на час проведення реєстрації місця проживання позивач був неповнолітнім, вселився та проживав в цій квартирі разом з матір'ю ОСОБА_3, яка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, тому в силу положень ст. 65 Житлового кодексу УРСР позивач має рівні з відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 права на користування житловим приміщенням.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. ( ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України)
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.1 та ч.2 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України)
Виходячи з наявних у справі доказів, суд вважає доведеним той факт, що позивачем вживались заходи щодо врегулювання житлових питань, пов'язаних з проживанням в цій квартирі, однак відповідач не впускає позивач до квартири, не надає ключі від квартири, погрожує розправою та знищенням квартири у разі їхнього подальшого проживання в спільній квартири, ці обставини підтверджуються Висновком інспектора поліції Дніпровського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ст. сержантом поліції Сегеда І.П. датованим 16 березня 2016 року, який долучено до справи (а.с.5).
За встановлених судом обставин, які підтверджують цілеспрямовані дії відповідача на обмеження прав позивача на користування квартирою, позов в частині вимог щодо вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню, оскільки в іншій спосіб відновити порушенні житлові права позивача не виявляється за можливе.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України)
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у проживанні в АДРЕСА_2 оскільки враховуючи правовий статус житла, квартира є неприватизованою, перебуває у комунальній власності, тому захист прав та інтересів позивача має відбуватись з дотриманням вимог Житлового кодексу УРСР, а такий спосіб захисту як усунення перешкод у користуванні квартирою не передбачений нормами житлового законодавства та застосується для захисту цивільних прав та інтересів власника житла, як це передбачено ст.391 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням підлягає задоволенню частково в частині вимог щодо вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, в іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішення питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при звернення з цим позовом до суду.
Враховуючи наведене та керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст.9, 61, 64, 65, 103 Житлового кодексу України, від 22 грудня 1995 року №20, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 174, 208, 212-215, 218 , 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задовольнити частково.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я