Справа № 339/326/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2386/2016
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б. В. Б.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про винесення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_6 до Болехівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: орган приватизації Болехівської міської ради та ОКП Івано-Франківське ОБТІ, приватний нотаріус Барабаш Р.С. про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним та скасування договору дарування квартири, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Болехівської міської ради про визнання недійсним скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру на рішення Болехівського міського суду від 23 березня 2015 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Болехівського міського суду від 31 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Болехівського міського суду від 31 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення по справі за його позовом Болехівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: орган приватизації Болехівської міської ради та ОКП Івано-Франківське ОБТІ, приватний нотаріус Барабаш Р.С. про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним та скасування договору дарування квартири, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Болехівської міської ради про визнання недійсним скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона є незаконною і необгрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, при неповному та неправильному встановленні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема вказує на те, що суд при ухваленні рішення від 23.03.2015 року не ухвалив рішення стосовно деяких позовних вимог, зокрема, про: скасування свідоцтва про право власності на житло (частину квартири площею 44,4 кв.м. АДРЕСА_1; визнання договору дарування квартири недійсним; визнання права власності за ОСОБА_6 на половину квартири площею 44,4 кв.м., з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, що і стало причиною звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказані йсправі.

Зазначив, що відповідно до ч.5 ст.220 ЦПК України, суд за результатами розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у випадку її незадоволення, постановляє ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, а не ухвалу про відмову у задоволенні заяви. Тому безпідставним є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про відмову у задоволенні інших вимог з формулюванням "у задоволенні інших вимог відмовлено, як похідних", оскільки по даних вимогах судом не було прийняте рішення.

Судом першої інстанції безпідставно було проігноровано та не знайшла в оскаржуваній ухвалі ні відображення, ні мотивів суду щодо відмови у їх прийнятті докази, надані представником заявника в судовому засіданні, зокрема: про необхідність та підставність ухвалення додаткового рішення суду щодо декількох позовних вимог.

Також судом першої інстанції при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення та постановленні оскаржуваної ухвали проігноровано встановлене судовим рішенням від 23.03.2015 року порушення ОСОБА_5 вимог ч.1-4 ст.13 ЦК України, а отже і вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, та не забезпечено захисту його порушеного майнового права.

У зв'язку із наведеним, просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою ухвалити додаткове рішення в даній справі, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення і по яких не ухвалено рішення, зокрема: стосовно позовної вимоги про скасування свідоцтва про право власності на житло (частину квартири АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_5); стосовно позовної вимоги про визнання договору дарування квартири, посвідченого 19.11.2013 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, недійсним; стосовно позовної вимоги про визнання за ОСОБА_6 права власності на половину спірної квартири.

Вислухавши доповідача, представників позивача, відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 виданого на ім'я ОСОБА_5 недійсним і скасувати його, та визнати договір дарування даної квартири посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., зареєстрованим №3247 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, недійсним та скасувати його. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 в 1993 році при оформлені приватизації на частину квартири площею 44.4 кв.м. оформила свідоцтво про право власності на житло тільки на себе, а фактично при цьому приватизаційні документи виготовлялися на двох осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тобто в 1993 році в приватизацію квартири увійшов і він, оскільки був зареєстрований разом з нею в зазначеній частині квартири.

В 2014 році позивач дізнався, що ОСОБА_5 подарувала квартиру його братові, тобто крім своєї частки вона подарувала і належну за законом його частку квартири. Вважає, що свідоцтво ОСОБА_5 отримала незаконно, тому і договір дарування є незаконним.

11 вересня 2014 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати свідоцтво про право власності на частину квартири площею 44,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_5, недійсним та скасувати його.

19 вересня 2014 року позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати право власності за ним половини квартири 44,4кв.м. та визнати свідоцтво про право власності на житло недійсним та скасувати договір дарування квартири.

Відповідачка ОСОБА_5 подала суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним і скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру площею 36,3м.кв., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Болехівського міського суду від 23 березня 2015 року, ухваленим по справі ОСОБА_6 за вищезазначеним позовом, в задоволенні позову ОСОБА_6 до Болехівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: орган приватизації Болехівської міської ради, ОКП Івано-Франківське ОБТІ, приватний нотаріус Барабаш Р.С. про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним та скасування договору дарування квартири - відмовлено. Також, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Болехівської міської ради про визнання недійсним скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру - відмовлено.

Відмовляючи у позові суд зазначив, що позивачем ОСОБА_6 пропущено визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, так як про існування оскаржуваного свідоцтва на право власності позивач знав з моменту його видачі з 1993 року, у задоволенні інших вимог відмовлено, як похідних. У задоволені зустрічного позову також відмовлено, оскільки його подано поза межами строку позовної давності.

Вищевказане рішення оскаржене в апеляційному порядку. 04 вересня 2009року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області винесено ухвалу якою рішення Болехівського міського суду від 25 березня 2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 грудня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження ОСОБА_6

Шляхом ухвалення додаткового рішення суд не вправі змінювати суть уже ухваленого рішення, досліджувати докази, які були досліджені в суді першої інстанції при ухваленні рішення. Ухвалення додаткового рішення, відповідно до вимог ст 220 ЦПК України, належить до компетенції суду, який ухвалив рішення, а не апеляційного суду, про що в апеляційній скарзі просить заявник.

Якщо рішення суду є незрозумілим, суд відповідно до вимог ст 221 ЦПК України вправі його роз'яснити.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення слід відмовити.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Болехівського міського суду від 31 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючи й: П.І. Проскурніцький

Судді: М.Д. Горейко

Л .В. Ясеновенко