АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3755/16 Справа № 0418/1378/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 30 січня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до Кіровської районної ради у м.Дніпропетровськ про визнання права власності на квартиру,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Кіровської районної ради у м.Дніпропетровськ з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України, посилаючись на те, що з серпня 1989 року вселився у квартиру зі згоди її наймача ОСОБА_4, після її смерті за згодою наступного наймача ОСОБА_5 23.11.2010р. зареєструвався у квартирі, а після виселення сім'ї останнього залишився проживати у квартирі.

Рішенням Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 30.01.2012р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано його право власності на квартиру АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на невідповідність його вимогам закону та на порушення ним її прав та інтересів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання його права власності на квартиру АДРЕСА_1, суд керувався ст.344 ЦК України та виходив з того, що неприватизованою квартирою, яка перебуває у комунальній власності місцевої ради, ОСОБА_3 добросовісно та відкрито володів на протязі більше 10 років.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи житловий будинок №33 по пр.Кірова у м.Дніпропетровськ складається з трьох житлових будинків «А-2», «В-2», «Г-1», гаражів, господарських будівель та споруд. Квартира №1 розміщена на другому поверсі будинку «А-2», має загальну площу 47,4кв.м. та складається з двох житлових кімнат, кухні, двох коридорів та комори (а.с.8 -11).

Квартира №2 будинку «А-2» №33 по пр. Кірова у м.Дніпропетровськ на підставі свідоцтв про право на спадщину від 10.12.2013р. належить ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_6 розміщена також на другому поверсі будинку, складає загальну площу 65,9кв.м. складається з трьох житлових кімнат, кухні, тамбуру, вбудованих шаф (а.с.57,68,222,223).

Згідно довідок Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Кіровського району ОСОБА_3 з 23.11.2010р. зареєстрований, але не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація ОСОБА_3 здійснена на підставі заяви наймача квартири ОСОБА_5, який виписаний з квартири 13.01.2011р. (а.с.6,95).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 Кіровська районна у м.Дніпропетровська рада посилалась на те, що житловий будинок №33 по пр. Кірова у м.Дніпропетровськ є комунальною власністю, відноситься до ветхих (аварійних), повторне заселення якого заборонялось, а ОСОБА_5 квартира надавалась 17.09.2010р. у якості тимчасового поліпшення житлових умов, фактично лише на рік.

Порядок відчуження комунального майна визначено законодавцем. Так, відповідно до вимог ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності, приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Основним нормативним актом, який регулює питання приватизації та поширюється на відчуження майна комунальної власності, є Закон України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992р. Вказаним Законом встановлено порядок та вирішення питань приватизації компетентними органами, які не можуть підмінюватись судом. Більш того, ОСОБА_3 не посилався у своїй позовній заяві ні на те, що він звертався до органу приватизації, ні на те, що останнім порушено його права на вирішення вказаного питання. Між тим, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст.345 ЦК України щодо набуття права власності у порядку приватизації, не залучив до участі у справі у якості належного відповідача ОСОБА_7 міську раду як розпорядника комунальною власністю, власністю територіальної громади, компетентного органу приватизації та фактично допустив безпідставне вилучення належного територіальній власності нерухомого майна.

Правовою підставою набуття права власності на квартиру ОСОБА_3 вибрав, з якою погодився суд першої інстанції, набуття права власності за набувальною давністю. Набувальна давність передбачена ст.344 ЦК України та поширюється на випадки, коли особа добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років. Проте спірна квартира не могла бути обєктом застосування вказаної правової норми, оскільки не мала статусу «чужого майна», не була приватизована жодною фізичною особою у передбаченому законом порядку та до ухвалення оспорюваного судового рішення фактично не вибувала із комунальної власності. Крім того, набувальна давність поширюється лише на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном, а наявність певного юридичного титулу виключає застосування набувальної власності. Між тим, у звязку з реєстрацією з 23.11.2010р. у спірній неприватизованій квартирі ОСОБА_3 згідно чинного законодавства лише міг мати статус особи, що з вказаного часу набула право користування квартирою. Встановлений судом факт проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі протягом десяти років взагалі не підтверджений доказами. Зокрема, посилання ОСОБА_3 на те, що він у передбаченому законом порядку користувався квартирою до своєї реєстрації, за часу її винаймання попереднім до ОСОБА_5 наймачем жодним доказом не підтверджені, а покази єдиного по справі свідка ОСОБА_8, які стосувались часу його приїзду до спірної квартири за 1,5 2 роки відносно дати судового засідання також фактично повязувались лише з періодом реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі. Право користування ОСОБА_3 цією квартирою до 23.11.2010р. не визнавалось. Між тим, ОСОБА_2 взагалі заперечувала фактичне проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі у вказаний час та надавши відповідні докази стверджувала, що у той же час фактично приміщеннями квартири №1 користувались вона та її батьки ОСОБА_9, ОСОБА_10, сплачуючи послуги за частково приватизовану останніми пятикімнатну квартиру загальною площею 104,5 кв.м. та вирішуючи питання з приводу власності денаціоналізованого належного їх родичці ОСОБА_11 будинку №33 по пр.Кірова (колишня вул.Польова) у м.Дніпропетровськ (а.с.56-67,69-74,77,78,86,94-97,139). При порівнянні планів вказаних квартир №1 та №2 вбачається, що приміщення 1-6 квартири №1 є суміжним з приміщенням 2-3 квартири №2 та має до останнього вхід (а.с.10,68). За повідомленням Управління житлового господарства ОСОБА_7 міської ради квартира №2 житлового будинку №33 по пр. Кірова у м.Дніпропетровськ, побудови до 1917р., є пятикімнатною загальною площею 104,5кв.м. та частково приватизованою (а.с.72). Проте ні ОСОБА_2, ні її батько ОСОБА_10 до участі у справі не залучались та зазначені обставини, у тому числі, щодо обєкту та дійсного статусу спірної квартири, не зясовувались.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною власністю згідно ст.344 ЦК України не вбачається. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції допустив неправильне застосування ст.344 ЦК України, залишив поза увагою положення ст.345 ЦК України, що є обовязковою підставою для скасування його рішення. Висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому його рішення на підставі ч.3 ст.303, п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 30 січня 2012 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Кіровської районної ради у м.Дніпропетровськ про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Петешенкова М.Ю. Черненкова Л.А.