Справа № 463/6557/13 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/4422/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
Провадження № 22-ц/783/2445/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року та на додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації ? частини квартири та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації ? частини квартири. В порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя передано у особисту приватну власність ОСОБА_2 квартиру №15, яка знаходиться в будинку №33 на вул. М.Лисенка в м. Львові. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію ? частини вартості квартири №15, яка знаходиться в будинку №33 на вул. М.Лисенка в м. Львові, в розмірі 660 444 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 229 грн. 40 коп. судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 документально підтверджені судові витрати в розмірі 2381,91 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3211,59 грн.

Рішення та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року зазначає, що відмовляючи у зустрічному позові суд не вязав до уваги вимоги п. 3 ст. 57 Сімейного кодексу України, де зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Стверджує, що спірне жиле приміщення було придбано виключно за кошти, які належали йому особисто і ще до одруження 19.07.2003 року він повністю за власні кошти виплатив вартість спірної квартири за договором купівлі-продажу від 22.09.2005 року, в якому зазначено, що кошти від нього продавці отримали ще до підписання цього договору. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив, що повний розрахунок за спірну квартиру ОСОБА_2 провів 18.12.2000 року, про що також свідчать наявні в матеріалах справи розписки. Звертає увагу на те, що укласти швидше договір купівлі-продажу не було можливості, оскільки лише у 2005 році власники спірної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право власності на квартиру. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити, а зустрічний позов задоволити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року зазначає, що таке є незаконним. Стверджує, що ОСОБА_4 не виконано обовязку позивача, передбаченого процесуальним законодавством та не додано до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору, а тому така позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві. Вважає, що суд повинен був заяву ОСОБА_4 про уточнення позовних вимог від 24.11.2015 року визнати неподаною та повернути. Зазначає, що відповідно до ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк, а тому позов ОСОБА_4 необхідно було залишити без розгляду. Просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_4 про уточнення позовних вимог від 24.11.2015 року вважати неподаною і повернути позивачеві, а позовну заяву за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації ? частини квартири залишити без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3 на підтримання апеляційних скарг, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Судом встановлено такі обставини.

19 липня 2003 року сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб (а.с.7), який розірвали 04 вересня 2012 року (а.с.8).

Згідно з договором купівлі продажу від 22 вересня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом, гр. ОСОБА_6, що діяв від свого імені та від імені гр. ОСОБА_7, продали, а ОСОБА_2 купив квартиру №15 в будинку №33 на вул.Лисенка в м.Львові, загальною площею 73,9 кв. м., житлова площа 43,0 кв.м., площа підвалу 5,5 кв.м. Згідно п. 4 вказаного вище договору відчужувана квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №ЛЖ1360, виданого 29.06.2005 року Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради. (а.с.9)

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 2710 від18.06.2015 року дійсна (ринкова) вартість квартири № 15 в житловому будинку № 33 по вул.Лисенка в м Львові станом на час проведення дослідження становить 1320889,0 грн. (а.с.73 74)

Ухвалюючи рішення провідмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено позовних вимог.

Висновки суду достаньо мотивовані та відповідають встановленим обставинам.

Так, матеріалами справи безспірно встановлено, що спірна квартира придбана в час перебування сторін по справі в шлюбі.

Положеннями Кодексу про шлюб та сім»ю України, що діяв до 1 січня 2004 року, визначалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.22). В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнавались рівними (ч.1 ст.28).

Нормами Сімейного кодексу України, що діє з 1 січня 2004 року, передбачено, що майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70).

Оскільки спірна квартира придбана ОСОБА_8 за час шлюбу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог закону та обставин справи, правильно встановив, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Судом вірно не взято до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що згідно угоди від 24 лютого 1999року, та доданих розписок про отримання грошових коштів (а.с.30-35), останній зобовязувався купити у ОСОБА_7 квартиру за 5000 у.о, і надалі частинами оплатив її вартість, так як вказаний договір не відповідає положенням закону - ст. 227 ЦК України (редакції 1963 року), і разом з тим, згідно з договором купівлі продажу від 22 вересня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом, гр. ОСОБА_6, що діяв від свого імені та від імені гр. ОСОБА_7, продали, а ОСОБА_2 купив квартиру №15 в будинку №33 на вул.Лисенка в м.Львові.

А відтак, суд підставно взяв до уваги вище вказаний договір купівлі продажу від 22 вересня 2005 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації ? частини квартири, суд першої інстанції виходив з того, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України, вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Однак з такими висновками погодитись не можна.

Так, згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України, №6-2811цс15 від 30.03.2016 року, відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Матеріалами справи безспірно встановлено, що ОСОБА_2 попередньо не вносив на депозитний рахунок суду 660 444 грн. 50 коп., а відтак колегія суддів вважає помилковим висновок суду про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2І в користь ОСОБА_4 грошової компенсації в зв»язку з неможливістю виділу в натурі частки із спільного майна подружжя відповідно до положень ст.71 СК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, та скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та скасувати додаткове рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, слід провести розподіл судових витрат, та відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3211 грн. 59 коп. недоплаченого судового збору при поданні позовної заяви, стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3184 грн. 41 коп. недоплаченого судового збору при поданні позовної заяви, стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 816 грн. 35 коп. судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та з врахуванням сплаченої ОСОБА_4 суми за проведення судової оціночної будівельно-технічної експертизи 2152 грн. 50 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації ? частини квартири та передачу порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, у особисту приватну власність ОСОБА_2 квартиру №15, яка знаходиться в будинку №33 на вул. М.Лисенка в м. Львові, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації ? частини вартості квартири №15, яка знаходиться в будинку №33 на вул. М.Лисенка в м. Львові, в розмірі 660 444 грн. 50 коп., стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 229 грн. 40 коп. судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог. Додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року скасувати. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3211 (три тисячі двісті одинадцять) грн. 59 (п»ятдесят дев»ять) коп. судового збору, стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3184 (три тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 41 (сорок одну) коп. судового збору. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 816 (вісімсот шістнадцять) грн. 35 (тридцять п»ять) коп. судових витрат. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_9