Справа № 346/5593/15-ц
Провадження № 22-ц/779/585/2016
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з зазначеним позовом, вказавши, що 15.09.2015 року між ним, приватним підприємцем ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_2, було укладено трудовий договір в письмовій формі, за умовами якого останній зобовязаний виконувати роботу водія вантажного автомобіля. Крім того, 15.09.2015 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідача. Під час перебування відповідача в ОСОБА_5, позивачем електронним звязком була передана заявка-договір про перевезення вантажу з м. Згоржелец до м. Бровари. Проте, відповідачем даний договір не виконаний, і він, зіславшись на незадовільний стан здоровя, повернувся в Україну 30.09.2015 року, залишивши ввірений йому автомобіль на території ОСОБА_5. ОСОБА_3 вказував, що відповідач на неодноразові прохання повернути документи на транспортний засіб та ключі, повернув їх тільки 03.11.2015 року. Повернення транспортного засобу стало можливим тільки після сплати позивачем 3200 польських злотих за оренду паркувального місця. ОСОБА_3 вважає, що незаконні дії відповідача спричинили йому матеріальні збитки в розмірі 44 865,30 грн., а саме 3200 польських злотих - оплати за можливість отримати транспортний засіб, 2049,30 грн. вартості купівлі 110 літрів дизельного палива, 24 000 грн. упущеної вигоди, які він просив стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26.01.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 18 816 грн. збитків та 487,20 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, вважаючи, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги надані відповідачем медичні довідки, які свідчать про те, що за станом здоровя останній не міг виконувати обовязки водія. Вважає, що медичні довідки про те, що він знаходився на лікуванні в денному стаціонарі в с. Рожнів з 06.10.2015 року, з 16.10.2015 року та з 02.11.2015 року абсолютно підтверджують обставини, відповідно до яких, відповідач не міг виконувати обовязки водія. Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення порушено приписи ст.ст. 57,58,59 ЦПК України, адже сторону відповідача позбавлено права рівності у доведенні своїх доводів та спростувань обставин, що були предметом судового дослідження. Тому просив, рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 18 816 грн. збитків та 487,20 грн. судового збору скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав відповідальності відповідача за завдані ОСОБА_3 збитки в розмірі 3200 польських злотих (18 816 грн.)

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині колегія вважає, що воно є законним та ухвалене з дотримання норм процесуального та матеріального права.

Так, судом встановлено, що між сторонами 15.09.2015 року був укладений трудовий договір, згідно якого ОСОБА_2 зобовязався виконувати обовязки водія вантажного автомобіля ОСОБА_6 д.н.. АТ 6534 ВК, та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до заявки-договору про надання транспортно-експедиційних послуг, оформленої в формі оферти, ОСОБА_2 мав прибути на завантаження в м. Згоржелец (ОСОБА_5) на територію ТОВ «Сітронекс» та доставити товар до м. Бровари (Україна) (а.с. 9). Зі звіту вбачається, що 28.09.2015 року ОСОБА_2 виконав завантаження товару (а.с. 40).

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено судом та визнається сторонами, відповідач умови договору не виконав, та після завантаження самовільно залишив автомобіль, який належить позивачу на території ТОВ «Сітронекс» в ОСОБА_5. ОСОБА_7 повернув власнику ключі замка запалювання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та технічну документацію на рейс через Коломийський МВ УМВС тільки 03.11.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач оплатив вартість оренди паркувального місця для автомобіля на території польського підприємства в період з 03.10.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 3200 польських злотих (а.с. 10-11), після чого забрав транспортний засіб. За таких обставин, у ОСОБА_2 виник обов'язок відшкодування збитків, що завдані через неналежне виконання ним договірних умов та залишенням без поважних причин ввіреного йому автомобіля закордоном.

Довідки, надані відповідачем про його знаходження на денному стаціонарі в амбулаторії загальної практики сімейної медицини в с .Рожнів Косівського району в період з 06.10.2015 року та з 16.10.2015 року, не є належними доказами відсутності його вини в завданні позивачу збитків. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не довів поважність причини невиконання умов договору, а його доводи щодо незадовільного стану здоровя в період перебування в ОСОБА_5 належним чином не підтверджені, так як і не зазначено жодної поважної причини неможливості передання позивачу ключів та документів від автомобіля одразу після повернення в Україну.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_8

ОСОБА_9