Справа № 211/2194/15-ц
Провадження № 2/211/194/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Мариненко Е.П., Зоріній С.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

за відсутністю: відповідача ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля,

в с т а н о в и в :

позивач 16 квітня 2015 року звернулася до суду з позовом до виконкому Довгинцівської районної у місті ради, який 28 травня 2015 року уточнила, вказавши, що вона перебувала з ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2009 р. по 07.05.2014 рік, однак ще до реєстрації шлюбу вони проживали спільно однією сімєю.

07.05.2014 року її чоловік помер, після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно.

З 2004 року вони проживали разом та вели спільне господарство АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі. Він проживав з нею, у її квартирі без реєстрації. Проживаючи разом, вони свої стосунки не поспішали реєструвати, так як не вбачали «гострої необхідності», реєстрація відносин була для них лише формальністю. До того ж вони робили сімейні заощадження для придбання нерухомості та транспортного засобу, вони працювали на спільний бюджет родини. 20.04.2006 року ними був придбаний автомобіль моделі ВАЗ 21043 двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, вишневого кольору в кредит, в спільне користування.

Під час купівлі автомобіля оформленні кредитного договору, реєстрації транспортного засобу, чоловік один набув право власності на автомобіль в цілому. Через відсутність реєстрації їх шлюбу не було враховано її права спільної сумісної власності на даний транспортний засіб.

Тому позивач просить встановити юридичний факт проживання однією сім'єю її з померлим ОСОБА_6 без державної реєстрації шлюбу та визнати об'єктом спільної власності подружжя транспортного засобу марки ВАЗ 21043. реєстраційний номер НОМЕР_3, модифікації - Легковий - Універсал - В. 2006 випуску, кузов №ХТК 9451. кольору вишневого, обєму двигуна - 1451 куб.см. та визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаного транспортного засобу (а.с. 1-3).

Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року замінено відповідача виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради на ОСОБА_5 - мати померлого (а.с. 51).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в позові, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Позиваач ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_7 розірвав шлюб в 1994 році, з ним вони зійшлися в 1998 році. Він був прописаний в гуртожитку, щоб отримати житло. Проживали однією сімєю, авто придбали в кредит. ОСОБА_5 сплачував аліменти на утримання дітей від першого шлюбу. Помер він в Хмельницькому, коли був в санаторії. Грошей на його лікування та поховання ніхто не давав.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали.

Представника ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_7 працював на ПАТ «АрселорМіттал Стіл» та авто придбав за власні кошти.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася.

Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2009 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 13 копія свідоцтва про шлюб).

20 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 як позичальнику кредит в сумі 24624,00 грн. до 19.04.2009 р. під 17% річних на купівлю автомобіля (а.с. 14-18) з укладенням договору застави транспортного засобу № 218/2А06, відповідно до якого предметом застави є автомобіль ВАЗ 21043 модифікація Легковий-Універсал-В 2006 року випуску ХТК 9451, колір вишневий, обєм двигуна 1451 куб. см. реєстраційний номер НОМЕР_4, що належить заставодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯАВ № 034129 виданого РЕВ 3-го МВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області 18.04.2006 р. (а.с. 19-21 копія договору, а.с. 10 копія свідоцтва).

Згідно довідки філії «Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м. Кривий ріг Дніпропетровської області» від 11.04.2007 р. ОСОБА_6 виконав зобовязання перед банком за кредитним договором № 218/2А06 від 20.04.2006 р. та договором застави транспортного засобу № 20/3А06 від 20.04.2006 р. в повному обсязі (а.с. 24 копія довідки).

07 травня 2014 року ОСОБА_6 помер (а.с. 12 копія свідоцтва).

Постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті 07 травня 2014 року ОСОБА_6 у звязку з наявністю суперечки між спадкоємцями (а.с. 11 копія постанови).

Згідно повідомлення Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 31.07.2015 р. 17.06.2014 року після смерті 07 травня 2014 року ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_1, 10.10.2014 р. з заявою про прийняття спадщини звернулася мати померлого ОСОБА_5, 28.10.2014 р. з заявами про відмову від спадщини на користь матері померлого ОСОБА_5 звернулися сини померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Свідоцтво про спадщину не видавалось (а.с. 48 повідомлення).

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, за правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимим доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

Пунктом 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 Пленум Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пунктом 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Згідно акту про фактичне проживання особи в житловому приміщенні від 19 січня 2016 року, мешканці будинку № 6 корпуса № 1 по пл. Домнобудівників в м. Кривому Розі ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 підтвердили той факт, що ОСОБА_6 дійсно проживав з 20 квітня 1995 р. по 03 липня 2012 року за адресою: м. Кривий Ріг, пл. Домнобудівників, будинок № 6 корпус № 1 кімната № 509 (а.с. 65 акт).

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що проживає в гуртожитку, в якому також проживав ОСОБА_7. Вони з ОСОБА_6 часто зустрічалися біля підїзду гуртожитку, вели бесіди. Знайомі з ним приблизно з 2002 року, ОСОБА_7 проживав в гуртожитку на 5-му поверсі. Не знає, чи одружений ОСОБА_7. Потім ОСОБА_6 пропав, не памятає коли, про його смерть дізнався від ОСОБА_3 (представника відповідача). ОСОБА_1 йому не знайома.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він заселився в гуртожиток в 2005 році, проживав на одному поверсі з ОСОБА_6, спілкувалися з ним. Він розповідав, що купив авто в кредит, а де він його тримав, йому, свідку, не відомо. Потім ОСОБА_6 дали квартиру, приблизно в 2012 році він переїхав. В гуртожитку ОСОБА_7 жив сам, казав, що зустрічається з жінкою. ОСОБА_1 він не бачив та не знає. Після отримання квартири він ОСОБА_6 більше не бачив.

Суд критично відноситься до пояснень вказаних свідків, оскільки вони бачили зрідка ОСОБА_6, спілкувалися з ним, однак пояснень щодо ведення ним господарства та розпорядження своїми коштами дати не можуть.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що є зятем позивачки. ОСОБА_6 знав з 1999 року, коли почав жити разом з дочкою ОСОБА_1. Шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_6 уклали в 2009 році. Авто придбали в 2006 році. Жили ОСОБА_1 з ОСОБА_6 на Косіора, 87, ОСОБА_7 був зареєстрований за іншою адресою, щоб не втратити чергу на житло.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що з позивачем знайомі давно, дружили сімями. ОСОБА_1 знає з кінця 80-х років, ОСОБА_6 знав приблизно з 1998 року. Ходили в гості один до одного приблизно раз в три місяці, вони проживали на Косіора, як чоловік та жінка до його смерті. За які кошти вони купили авто він не знає, ОСОБА_1 казала, що в кредит.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він працював разом з ОСОБА_6, спілкувалися. Його дружина є сестрою ОСОБА_1 ОСОБА_6 розірвав шлюб та проживав в гуртожитку. Потім з 1996 року чи з 1999 року став проживати із ОСОБА_1 Жив у неї. Авто він придбав чи в 2005р . чи 2006 р., купував разом зі ОСОБА_1 в кредит. В той же час він посилав гроші дітям в Росію.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вони дружили сім'ями, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 жили разом з 1998 року. Авто вони придбали в кредит, їздили на море, проживали по Косіора, 87 в її квартирі як чоловік та жінка.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона працює зі ОСОБА_17 з 1999 року, знала ОСОБА_6, часто разом з ними відпочивали. Якщо вона затримувалася на роботі, то залишалася у них ночувати. Вони жили як чоловік та жінка, разом купували меблі, потім авто.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона працює разом зі ОСОБА_1 ОСОБА_1 жила з ОСОБА_6, разом вони придбали авто в кредит. ОСОБА_1 з ОСОБА_6 познайомилися в 1998 році, він був зареєстрований в гуртожитку, але проживав у ОСОБА_1. Авто вони придбали в 2006 році.

Враховуючи наявні в справі письмові докази, пояснення свідків, суд вважає доведеним факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. по 21.08.2009 р., ведення спільного побуту в цей період та наявність взаємних прав та обов'язків сторін на час придбання спірного автомобіля.

На підставі цього підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання вказаного авто спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та визнання за нею права власності на ? частину авто.

Керуючись ст.ст.60,61,74 СК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позові ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з 01 січня 2004 року по 21 серпня 2009 року.

Визнати автомобіль НОМЕР_5, 2006 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_5, 2006 року випуску.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_19