Справа №484/7/16-ц 16.05.2016 16.05.2016
Провадження №22-ц/784/1066/16
Категорія 53 Єдиний унікальний номер 484/7/16-ц
Номер провадження 22-ц/784/1066/16
Головуючий у І інстанції Сотська С.О.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Маляренко І.Б., Темнікової В.І.

Із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

За участю: представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління освіти Первомайської міської ради Миколаївської області, Первомайської гімназії Первомайської міської ради, про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнила, змінивши предмет позову. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 працювала вчителем фізики Первомайської гімназії. 08.01.2015 року вона звернулася до управління освіти та Первомайської гімназії з заявою про надання основної щорічної відпустки за 2015 рік з 15 січня 2015 року по 11 березня 2015 року включно, з наступним звільненням з роботи з 11 березня 2015 року в звязку з виходом на пенсію.

14.01.2015 року директором Первомайської гімназії був виданий наказ 07-к/тм "Про надання відпустки ОСОБА_4М.", копію якого їй направили тільки 23.01.2015 року, тобто з порушенням строку встановленого трудовим законодавством.

12.03.2015 року управління освіти видало наказ № 60-к/тр, яким ОСОБА_4 звільнено з роботи за власним бажанням, в звязку з виходом на пенсію з 12.03.2015 року, а не з 11.03.2015 року, як було зазначено в заяві, тобто в останній день відпустки.

Рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та апеляційного суду Миколаївської області було визнано даний наказ незаконним та недійсною запис в трудовій книжці ОСОБА_4 про її звільнення з 12.03.2015 року, зобовязано вирішити питання управління освіти щодо звільнення ОСОБА_4 згідно поданої нею заяви від 08.01.2015 року.

На виконання рішення зазначених судів, управління освіти видало наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року, з яким позивачку було ознайомлено тільки 23.10.2015 року.

09.12.2015 року управління освіти за власною ініціативою скасувало наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року і видало новий наказ № 419-к/тр від 09.12.2015 року. Вказаний наказ відповідач направив для ознайомлення позивачу тільки 16.12.2015 року рекомендованим листом, який вона отримала 12.01.2016 року.

Оскільки з наказом ОСОБА_4 була ознайомлена на її думку з порушенням строків, у звязку з чим вона звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Позивач також вказує, що порушення трудових прав, яке полягає в незаконних діях та бездіяльності відповідачів при звільненні з роботи призвело позивачку до моральних страждань, які полягають у втраті нормальних життєвих звязків, та вимоги від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду вона оцінює в 50000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила визнати відмову Первомайської гімназії Первомайської міської ради належно та у строк ознайомити її з наказом № 07-к/тм від 14.01.2015 року неправомірною; визнати відмову управління освіти Первомайської міської ради належно та у строк ознайомити з наказом про звільнення № 219-к/тр від 10.08.2015 року, № 499-к/тр від 09.12.2015 року неправомірною. Крім зазначених вище вимог, просила також стягнути моральну шкоду в сумі 50000 грн. в солідарному порядку з управління освіти та Первомайської гімназії (а.с.2, 24-26).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 118-120).

В апеляційних скаргах представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи (а.с. 129-132, 137-138).

В судове засідання апеляційного суду позивач та її представник не зявились, направила заяву про слухання справи у її відсутність.

Представник управління освіти та Первомайської гімназії просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду без змін та відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала вчителем фізики Первомайської гімназії.

08.01.2015 року вона подала заяву про надання їй відпустки за 2015 рік з 15 січня 2015 року по 11 березня 2015 року включно з наступним її звільненням з 11 березня 2015 року. В заяві вона просила письмово повідомити її про прийняте рішення за результатами розгляду цієї заяви рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 72).

Відповідно до вказаної заяви Первомайською гімназією була надана відпустка з 15.01.2015 року строком 56 днів наказом № 07-к/тм від 14.01.2015 року (а.с. 97).

Згідно довідки від 29.02.2016 року позивач в день видання вказаного наказу була відсутня на роботі (а.с. 110).

На вимогу представника позивача від 16.01.2015 року, яка була отримана відповідачем 21.01.2015 року, 23 січня 2015 року ОСОБА_4 управлінням освіти рекомендованим листом з повідомленням була направлена копія наказу 07-к/тм від 14.01.2015 року, який вона отримала 27.01.2015 року (а.с.98-100).

Наказом управління освіти від 12.03.2015 року № 60-к/тр "Про звільнення ОСОБА_4М." остання була звільнена за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію з 12.03.2015 року відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Даний наказ був визнаний незаконним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 липня 2015 року, яке було частково скасовано рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року (а.с. 7, 44).

Управлінням освіти на виконання рішення суду був виданий наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року, в якому була змінена дата звільнення ОСОБА_4 та визнана недійсною запис в трудовій книжці про її звільнення з 12.03.2015 року (а.с.45)

Копію даного наказу позивачці було направлено рекомендованим листом з повідомленням 11.08.2015 року. 15.09.2015 року вказаний лист був повернутий управлінню освіти поштовим відділенням в звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 46-49).

Із повідомлення центру поштового звязку встановлено, що 12.08.2015 року із міського відділу поштового звязку №13 був відправлений рекомендований лист з повідомленням за № 420 на імя ОСОБА_4. Вручення листа не відбулося, так як остання не зявилася для його отримання. 15.09.2015 року відбулося повернення за зворотною адресою (а.с. 50).

Вдруге копія наказу № 219-к/тр була надіслана ОСОБА_4 23.10.2015 року, який був отриманий у поштовому відділенні 04.11.2015 року особисто позивачкою (а.с. 12).

09.12.2015 року управління освіти скасувало наказ № 219-к/тр від 10.08.2015 року із власної ініціативи і видало наказ № 499-к/тр від 09.12.2015 року "Про звільнення ОСОБА_4М." (а.с. 28).

16.12.2015 року ОСОБА_4 для ознайомлення була направлена копія зазначеного наказу рекомендованим листом з повідомленням, який позивачка отримала 12.01.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та визнається позивачем в апеляційній скарзі (а.с. 27, 29, 68).

Вдруге копія зазначеного наказу була надіслана позивачу 30.12.2015 року на запит його представника від 21.12.2015 року (а.с. 65-68).

КЗпП та Законом України «Про відпустки» не встановлені строки надання працівнику копії наказу про звільнення та про надання відпустки та строки ознайомлення з ними. Презюмується, що у разу присутності працівника на роботі, роботодавець повинен ознайомити його з наказами безпосередньо після їх видачі та надати їх копії.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 15 січня 2015 року на роботу не виходила. При звільненні з роботи в цей день вона також присутня не була, тому ознайомити її з наказами про надання відпустки, про звільнення під підпис відповідачі не могли. Зазначені обставини позивачем не оспорюються.

Таким чином в силу обєктивної причини - відсутність працівника на робочому місці відповідач не мав можливості безпосередньо ознайомити позивача з наказами та надати їх копію в день видачі.

Доказів того, що позивач просила ознайомити її з наказом про надання відпустки та з наказами про звільнення та отримала на це відмову, позивач суду не надала.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що предметом оскарження в справі є порушення строків вчинення роботодавцями дій, спрямованих на негайне ознайомлення працівника з розпорядчими актами про його звільнення, не заслуговують на увагу.

В постанові Судової колегії у цивільних справах ВСУ від 22.04.2015 року по справі 7-79цс15 зазначено, що у розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

З позовної заяви від 18.01.2016 року вбачається, що позивач просила визнати відмову відповідачів належно у строк ознайомити позивача з наказом про надання відпустки та з наказами про звільнення неправомірною (а.с. 24-26). Як зазначалося вище доказів відмови відповідачів в ознайомленні з наказами позивач не надала, чинним законодавством зазначені строки не встановлені.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що судом необгрунтовано відмовлено в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи наведені норми законодавства та судової практики, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів того, що порушення трудового законодавства, які були встановлені судами під час розгляду цивільних справ №484/168/15-ц, 484/4331/15-ц, № 484/1560/15-ц завдали позивачу моральної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом необґрунтовано стягнуто з позивача судовий збір, оскільки судом позовна заява була прийнята та не виносилась ухвала про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст.79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір», відповідно до ч.1 ст.1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Подана позивачем заява не відноситься до тих, які перелічені в частині другій статті 3 вказаного закону; позивача не віднесено до осіб, яким надано статтею 5 цього закону пільги по сплаті судового збору, тому з доводами апеляційної скарги щодо того, що суд необгрунтовано стягнув при ухваленні рішення судовий збір, який позивач не сплатила при подачі позову, погодитись не можна. Та обставина, що суд не ухвалював рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, не має значення при вирішенні зазначеного питання.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування чи зміни прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді