У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів, В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено частково. Розірвано договір №147/14 від 25.11.2014 року про надання послуг, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7300 грн. та 1033,80 грн. штрафу згідно Договору №147/14. Розірвано договір №150/14 від 28.11.2014 року про надання послуг, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3500 грн. та 495,56 грн. штрафу згідно Договору №150/14. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмір 2000 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликалася на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норма матеріального та процесуального права.

Вказувала, що судом порушено вимоги ст.215 ЦПК України, оскільки резолютивна частина рішення суду не містить висновку суду щодо всіх позовних вимог, зокрема судом не зроблено висновку про задоволення чи відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум нарахованих на підставі ст.571 ЦК України (щодо подвійного розміру сплаченого завдатку).

Доводила, що зроблені судом висновки про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди порушують ст.212, 213 ЦПК України суд не повно встановив всі фактичні обставини, не всебічно і не обєктивно дослідив надані позивачем докази стосовно факту спричинення моральної шкоди ОСОБА_1

З цих підстав просила рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що

___________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/7036/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/61/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково та розриваючи договори з надання послуг і стягуючи з відповідача сплачені за ними кошти та моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що виконавцем цих договорів істотно порушено їх умови та його недобросовісними діями споживачу завдані душевні і моральні страждання.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було договір №147/14 від 25.11.2014 року про надання послуг з виготовлення двохярусного ліжка та двох матраців вартістю 7300 грн. та договір №150/14 від 28.11.2014 року про надання послуг з ремонту та перетяжки дивана вартістю 3500 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору № 147/14 та договору № 150/14, виконавець зобов'язувався надати послуги (товар), виконати роботи передбачені умовами даного договору не пізніше 75 календарних днів.

В порушення вимог ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України, умов зазначених договорів ФОП ОСОБА_3 не виконав, послуги не надав і сплачені йому замовником ОСОБА_1 кошти їй не повернув.

Виходячи з наведених обставин та відповідно до ст.651 ЦК України та ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» місцевий суд обґрунтовано розірвав укладені між сторонами договори з надання послуг та на користь ОСОБА_1, стягнув з ФОП ОСОБА_3 вартість сплачених нею послуг та штраф відповідно до п.7.5 договору № 147/14 та договору № 150/14 у розмірі облікової ставки НБУ за кожен прострочений день, який згідно розрахунку становить 1033,80 грн. та 495,66 грн. відповідно.

Згідно ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що недобросовісні дії відповідача завдали позивачу душевні і моральні страждання, оскільки вона є багатодітною матір'ю, виховує четверо неповнолітніх дітей та перебуває на обліку в Рівненському міському центрі соціальних служб для сімей, дітей та молоді, як сім'я, яка опинилась в складних життєвих обставинах і меблі, які не були виготовлені відповідачем згідно укладених договорів, замовлялись нею для потреб сім'ї.

Відповідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), співмірність розміру відшкодування моральної шкоди розміру майнової шкоди, засад розумності, виваженості та справедливості, майновий стан відповідача та інші обставини справи, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Вірним є висновок місцевого суду, що не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача завдатку в розмірі 7300 грн. та 3500 грн. в порядку ст. 571 ЦК України, оскільки дані суми зазначені в договорах не як завдаток, а як ціна послуг. Не зазначення цього висновку в резолютивній частині оскаржуваного рішення не є підставою для його скасування, а лиш для винесення додаткового рішення відповідно до ст.220 ЦПК України, про що з відповідною заявою ОСОБА_1 до суду першої інстанції не зверталась.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 за паспортом змінила призвіще на Панкратова.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-314, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: