Провадження № 2/201/519/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Ляховій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Дніпро», треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, управління Служба у справах дітей Жовтневої районної в місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання договору іпотеки недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. 02 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОСОБА_6 Дніпро», правонаступник якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_8 Дніпро» (далі по тексту Відповідач) та ОСОБА_9 (далі по тексту Позивач), було укладено договір іпотеки № 020806-І, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 2219 (далі по тексту договір іпотеки). Вказаний договір було укладено з метою забезпечення зобовязань позичальника ТОВ «Кедр» за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафту № 220805-О від 22 серпня 2005 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира № 101 по вулиці Дзержинського 35Б, корпус 1 в місті Дніпропетровську. Позивач вважає, що даний договір іпотеки є недійсним, оскільки в іпотечній квартирі на момент укладання договору проживала неповнолітня ОСОБА_5, 30 червня 2004року народження, яка і на теперішній час продовжує проживати у вказаній квартирі. Крім того, в квартирі зареєстровані та проживають інші члени родини позивача. Іншого житла, окрім іпотечної квартири, родина позивача не має. Договір іпотеки було укладено з порушення норм діючого законодавства, а саме, не отримано згоду органу опіки та піклування на укладання правочину, який підлягав нотаріальному посвідченню, у звязку із чим позивач просить суд визнати договір іпотеки недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях у справі. Крім того, звернула увагу суду на те, що факт проживання неповнолітньої дитини в квартирі, яка є предметом іпотеки, на час укладання договору іпотеки, підтверджується довідками з медичних, шкільних, дошкільних установ, показами свідків, відсутність же реєстрації дитини в квартирі на час укладання договору не є підставою для відсутності дозволу органу опіки та піклування та відмови у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наголошуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Надав письмові заперечення, та, зокрема, звернув увагу суду на той факт, що на час укладання договору іпотеки батьки неповнолітньої ОСОБА_5 були зареєстровані та проживали за іншою адресою, позивач має повне та виключне право власності на весь предмет іпотеки, при укладанні договору іпотеки позивач ОСОБА_10 власноруч вказала на той факт, що укладанням договору іпотеки жодним чином не порушуються права малолітніх та неповнолітніх дітей. Підставою ж для звернення до суду позивача стало подання відповідачем позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив застосувати до позову строки позовної давності.

Представник Служби у справах дітей Жовтневої районної в місті Дніпропетровську ради проти задоволення позову заперечувала. Наголосила на тому, що позивач не звертався до органу опіки з заявою про надання дозволу на укладання договору іпотеки.

Приватний нотаріус ОСОБА_7 в судові засідання не зявлявся, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Сторони не заперечували проти розгляду справи в його відсутності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт того, що родина ОСОБА_5 мешкала в квартирі № 101 по вулиці Дзержинського 35Б, корпус 1 в місті Дніпропетровську приблизно с лютого-березня 2006 року. Діти мешкали та мешкають разом із ними.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи с наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 02 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОСОБА_6 Дніпро», правонаступник якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_8 Дніпро» та ОСОБА_9, було укладено договір іпотеки № 020806-І, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 221 (а.с. 11-14). Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира № 101 по вулиці Дзержинського 35Б, корпус 1 в місті Дніпропетровську.

В іпотечній квартирі на момент укладання договору проживала неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка і на теперішній час продовжує проживати у вказаній квартирі. Крім того, в квартирі зареєстровані та проживають інші члени родини позивача. Іншого житла, окрім іпотечної квартири, родина позивача не має.

Факт того, що родина ОСОБА_5 почали мешкати в іпотечній квартирі з лютого-березня 2006 року, було підтверджено показами свідків. Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що на дату укладання іпотечного договору вони мешкали в даній квартирі ( а.с. 92-118).

Пунктом 44 Постанови Пленуми Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно з ст. 32 ЦК України , ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України « Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню…

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін , або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. За таких обставин передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам cт. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам ст.203 ЦК України щодо квартири. На підставі ст.215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права малолітніх дітей. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-396цс15 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Що стосується вимог представника відповідача про застосування до позову строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному позові ставиться питання про відновлення порушених прав неповнолітньої особи, а тому до даних правовідносин повинно застосовувати п. 4 ст. 261 ЦК України, який визначає, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи, позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням про сплату відповідної суми.

На підставі викладеного, ст. ст. 29, 203, 215 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Постанови Пленуми Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-396цс15 та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Дніпро», треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, управління Служба у справах дітей Жовтневої районної в місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору іпотеки задовільнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством банк «ОСОБА_6 Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 Дніпро», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 2219,

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Дніпро» на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова