Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Ковалевича С.П., Малько О.С.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований Великоцепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 14.

ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишено прізвище "Полосюк". Дитину залишено проживати з батьком ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 551,2 грн. судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що за час спільного проживання позивач постійно вчиняв відносно неї насилля, в тому числі в присутності дитини, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та за медичною допомогою.

Матеріально утримувати дитину самостійно позивач не зможе, оскільки він не спроможний сплачувати аліменти на дітей від першого шлюбу, у зв'язку з чим накладено арешт на його майно. В свою чергу вона працює вчителем у школі, матеріально та житлом забезпечена.

В оскаржуваному рішенні, судом жодним чином не обґрунтовано, в зв'язку з чим суд прийшов до переконання про необхідність залишення трьохрічної доньки ОСОБА_3 на проживати з батьком.

Просить змінити рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року, залишити проживати дитину разом з нею.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 6.09.2011 року Великоцепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №14.

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією її свідоцтва про народження.

Відповідно до акту встановлення факту проживання №2413 від 23.05.2016 року, складеного представниками Великоцепцевицької сільської ради, ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_4 на даний час проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинку батька ОСОБА_5 без реєстрації.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.19 СК України про розгляді спорів щодо місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Всупереч зазначеному, судом першої інстанції не було залучено до участі у справі орган опіки та піклування, висновок цього органу щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із подружжя в матеріалах справи відсутній, як і відсутні належні докази умов проживання обох батьків.

Зважаючи на наведене, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог. Відмова у даній вимозі не позбавляє позивача на звернення до суду із позовом до відповідачки щодо визначення місця проживання дитини у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст.161 СК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, скасувати.

В задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_6

ОСОБА_7