Справа № 202/4792/16-ц
Провадження № 2/202/2408/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Самофал В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 18 вересня 2009 року позивач є опікуном малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 20 листопада 2009 року за малолітньою ОСОБА_6 закріплено житло у квартирі АДРЕСА_1. Однак, 25 січня 2010 року ОСОБА_7 здійснила відчуження вищезазначеної квартири, попередньо знявши ОСОБА_6 з реєстрації за вказаною адресою. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_6 з вищезазначеної квартири визнано недійсним та поновлено право дитини на користування даного приміщення. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2012 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 25 січня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 визнано недійсним та зобов'язано сторони повернути одна одній отримане на виконання даного договору. На підставі викладеного зазначає, що відповідачі втратили право користування вищезазначеною квартирою, однак на день розгляду справи відповідачі відмовляються виконувати рішення суду, створюючи малолітній ОСОБА_6 перешкоди у користуванні житловим приміщенням. З урахуванням наведеного просить суд усунути ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення із вказаної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8

У судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, підтвердивши обставини, зазначені у позовній заяві.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_9, відомості про якого внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, та ОСОБА_7

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2009 року ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_6

Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 18 вересня 2009 року ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_6 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено її опікуном ОСОБА_1

Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 20 листопада 2009 року за малолітньою ОСОБА_6 закріплено житло у квартирі АДРЕСА_1.

25 січня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_4 купила вищезазначену квартиру.

На час розгляду справи у вищезазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2010 року визнано зняття з реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири за адресою: АДРЕСА_3 недійсним та поновлено право дитини на користування житловим приміщенням.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2012 року договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 визнано недійсним та зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_4 повернути другій стороні в натурі все, що вони отримали на виконання даного договору купівлі-продажу.

Однак відповідачі рішення суду не виконують, відмовляючись у добровільному порядку покинути вищезазначену квартиру.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. У разі визнання батьків або одного з них рішенням суду безвісно відсутніми дитина має право на утримання за рахунок їх коштів і майна. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Згідно ст. 18 вищезазначеного Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати , дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї.

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ОСОБА_1 особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті.

З огляду на ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку , які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму також містить ст.405 ЦК України.

Таким чином, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членом сім'ї якої вони є і втрачається із припиненням права власності особи, членом сім'ї якої вони на це житлове приміщення.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведені обставини та керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 405, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ЗУ «Про охорону дитинства»,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення із вказаної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8.

Повний текст рішення буде виготовлений до 27 грудня 2016 року.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В.Волошин