У х в а л а

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про зміну місця проживання дитини, стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання сина,

в с т а н о в и л а :

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково; змінив постійне місце мешкання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., на постійне мешкання з батьком - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1; стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідачки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 3 квітня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував у частині стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 3 квітня 2015 року до її повноліття й ухвалив нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина в розмірі 1 тис. 200 грн щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У решті рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року залишила без змін.

10 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми матеріального права, зокрема статті 183 Сімейного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року та ухвалу цієї ж колегії від 4 червня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано зазначену норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 12 жовтня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про зменшення розміру аліментів, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_5 працевлаштована за межами України та отримує там або в Україні заробітну плату.

Разом з тим у рішеннях суду касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 12 червня 2013 року касаційний суд, скасувавши судові рішення та ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачів про зміну розміру аліментів відмовив, указав на те, що суди фактично змінили порядок стягнення аліментів, визначений судовим рішенням, що набуло законної сили;

- в ухвалі від 4 червня 2014 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на те, що суд не обґрунтував підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про зміну місця проживання дитини, стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання сина за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко