Справа № 148/2598/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ТОВ «Техніка і технології», м. Кіровоград, вул. 50 років Жовтня, 22, оф. 103 до ОСОБА_4, Тульчинський район, с. Суворовське, про стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, та інших відшкодувань за договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, та інших відшкодувань за договором купівлі-продажу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2014 між ТОВ «Техніка і технології» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу № ТТ-11000284.

Згідно умов договору ТОВ «Техніка і технології» - продавець зобов'язується передати у власність ОСОБА_4 - покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

На виконання умов договору ТОВ «Техніка і технології» поставило ОСОБА_4 згідно умов договору та специфікації № ТТ-11000284 від 25.12.2014 товар, а саме: польовий подрібнювач MP 280 LW вартістю 98000 грн.

На виконання умов договору та положень ст. 662 ЦК України товар був переданий у строк ОСОБА_4 про, що свідчить акт приймання-передачі № 1 від 25.12.2014 року та видаткова накладна № 11000211 від 25.12.2014 року.

З боку ОСОБА_4 умови договору не виконано належним чином, а саме не сплачено грошові кошти в розмірі 98000 грн. за поставлений товар. Пунктом 2.2. договору встановлено, що покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості товару в семиденний строк з моменту укладення договору (з правом дострокової оплати). Умовами договору, а саме п. 2.4. передбачено, що оплата вважається здійсненною з моменту зарахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Техніка і технології».

На підставі договору № ТТ-11000284 від 25.12.2014 року між ТОВ «Техніка і технології» та ОСОБА_4 виникло зобов'язання.

Станом на 28.10.2015 року грошові кошти в розмірі 98000 грн. не надходили на рахунок ТОВ «Техніка і технології».

Не виконання належним чином ОСОБА_4 свого обов'язку щодо оплати вартості товару свідчить про порушення умов зобов'язання.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст. 624 ЦК України).

Пунктом 4.2. договору визначено, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від несвоєчасної оплаченої суми.

Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 28.10.2015 загальна сума заборгованості та відшкодувань становить: вартість поставленого товару: 98000 грн., розмір пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03.01.2014 по 28.10.2015 43485,16 грн., 3 % річних 2400,33 грн., втрати від інфляції 34459,50 грн. Всього: 178311,99 грн.

Намагаючись вирішити питання проблемної заборгованості ОСОБА_4 ТОВ «Техніка і технології» двічі зверталось до нього з вимогою-претензією перерахувати на рахунок ТОВ «Техніка і технології» заборгованість в розмірі 98000 грн. без нарахування штрафних санкцій та відшкодувань. Але відповіді на листи претензії чи надходження грошових коштів в розмірі 98000 грн. зі сторони ОСОБА_4 не було.

В звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу № ТТ-11000284 від 25.12.2014 в сумі 98000 грн., а також штрафні санкції в сумі 80311,99 грн., з яких пеня 43485,16 грн., 3% річних в сумі 2400,33 грн., інфляційні втрати 34459,50 грн. та понесені судові витрати 2674,66 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє за довіреністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві. Разом з тим, зазначив, що позивачем визнається факт сплати коштів відповідачем до банківської установи. Однак, відповідно до умов договору, п.2.4, оплата вважається здійсненою в момент зарахування коштів на рахунок продавця. Тому, у діях відповідача вбачається вина у формі необережності, відповідно до вимог ст. 614 п.1 ч.1 ЦК України, що і є підставою для стягнення коштів.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції суду пояснив, що при укладанні зазначеного договору купівлі-продажу, ним повністю було дотримано всіх пунктів договору. Так, відповідно до договору він отримав техніку, і в цей же день, 26.12.2014, в присутності представника продавця ТОВ «Техніка і технології», в Тульчинському відділенні «Енергобанку», через касу сплатив всю суму за договором, яка складала 98000 грн. Як пояснив йому представник продавця, а також вказано в договорі, що він може сплатити ці кошти в будь-якому банку. Чому в послідуючому банк не перерахував кошти, йому невідомо. Разом з тим, він неодноразово звертався до банку, щоб ті перерахували кошти, що йому і обіцяли зробити, однак кошти не перераховувались. В звязку з цим вважає, що вимога позивача про стягнення коштів є безпідставною, так як вини в його діях немає.

Заслухавши представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

25.12.2014, між ТОВ «Техніка і технології», в особі директора департаменту ОСОБА_5, який діяв на підставі Довіренності № 635048 від 28.03.2014 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу польового подрібнювача № ТТ-11000284 (а.с 5-9).

Відповідно до умов договору, п. 2.2 покупець зобовязався здійснити оплату вартості товару, зазначену в п. 2.1 договору в 7-денний строк з моменту укладання даного договору (з правом дострокової оплати).

Пунктом 2.4 договору визначено, що оплата товару здійснюється шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в безготівковій формі або шляхом внесення коштів на поточний рахунок продавця в готівковій формі через касу банку (для покупців фізичних осіб). Оплата вважається здійсненою з моменту зарахування коштів.

25.12.2014 року складено акт прийому-передачі № 1 до договору купівлі-продажу, який підписано сторонами (а.с. 11).

Згідно копії квитанції, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, № ПН 271 від 26.12.2014, виданої Тульчинським відділенням ПАТ «Енергобанк», від ОСОБА_4 було прийнято кошти в сумі 98000 грн. Банк отримувача АТ «Райффайзен банк ОСОБА_3» у м. Києві, отримувач ТОВ «Техніка і технології», призначення платежу оплата за товар (польовий подрібнювач МР 280 LW), згідно рахунку № 11000284 від 25.12.2014 (а.с. 29).

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ч.1 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 цього ж Кодексу передбачені правові наслідки порушення зобовязання.

В свою чергу ст. 614 ЦК України передбачено наявність вини як підстава відповідальності за порушення зобовязання. Так, ч.1 даної статті визначено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислі або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

За таких обставин, з врахуванням положень ЦК України та відповідно до умов договору купівлі-продажу автомобіля покупець, виконав умови п. 2.4 вказаного договору, вніс на поточний рахунок продавця в готівковій формі через касу банку кошти в сумі 98000 грн., що в свою чергу підтверджується копією квитанції № ПН 271 від 26.12.2014 року.

Факт внесення коштів до відділення банку визнається і представником позивача.

Даючи оцінку позиції позивача щодо наявності вини у формі необережності щодо несплати коштів за договором, судом враховані вимоги ст. 1089 ЦК України, якою передбачено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Частиною 2 даної статті передбачено, що положення цього параграфа застосовуються також до відносин, пов'язаних із перерахуванням грошових коштів через банк особою, яка не має рахунка у цьому банку, якщо інше не встановлено законом, банківськими правилами або не випливає із суті відносин.

В ст. 1091 цього ж Кодексу визначено, що банк, який прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної в платіжному дорученні.

Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» визначено, що операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - члена платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього самого робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - членом платіжної системи самостійно та зазначається в їх внутрішніх правилах.

З зазначеного випливає, що банк (його відділення) отримавши кошти від платника, в цей же день зобовязаний перерахувати їх.

В порушення вказаних вище правових норм, Тульчинське відділення ПАТ «Енергобанк», отримавши кошти від платника ОСОБА_4, у визначений законодавством термін не перерахували їх на рахунок вказаний платником.

Відповідно до ст. 1092 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач здійснив оплату за товар, відповідно до умов договору 26.12.2014.

В свою чергу, Постановою НБУ від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 лютого 2015 № 29 «Про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».

Вказані обставини спростовують доводи позивача щодо наявності вини у відповідача у формі необережності щодо вибору банку для перерахування коштів. Так, відповідачем доведено, що він не знав і не міг знати, на час сплати коштів 26.12.2014, що банк є неплатоспроможним, і що в майбутньому, 12.02.2015, в даному банку буде введена тимчасова адміністрація, а також, що банк в порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів, якими останній керується в своїй діяльності, не перерахує кошти на рахунок продавця у встановлений законом строк.

Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 (якою визначено принцип змагальності сторін), ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність вини в діях відповідача ОСОБА_4 щодо виконання умов договору, а відтак у відмові в позові в повному обсязі із зазначених підстав.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в позовних вимогах, судові витрати понесенні позивачем залишаються за стороною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 530, 526, 610, 611, 614, 655, 1089, 1091, 1092 ЦК України, Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ТОВ «Техніка і технології», м. Кіровоград, вул. 50 років Жовтня, 22, оф. 103 до ОСОБА_4, Тульчинський район, с. Суворовське, про стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, та інших відшкодувань за договором купівлі-продажу відмовити.

Судові витрати з оплати судового збору залишити за стороною.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тульчинський районний суд.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2016.

Суддя: