АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою через представника ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича про захист прав споживачів та зобов'язання вчинити певні дії ,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І., в якому просив зобов'язати останнього передати йому майно, а саме 8,04 тройських унцій золота в натурі, вартість якого становить 266 750, 26 грн. посилаючись на те що, 28.07.2011 року з ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 73907/959 про відкриття та ведення поточного рахунку у банківських металах, 29.06.2016 року він звернувся із заявою про закриття рахунку та повернення банківських металів на підставі п. 8.2 договору, проте відповідач банківські метали не повернув.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року позов залишено без задоволення.

Справа № 757/48960/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/15931/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не застосував до спірних правовідносин ст.ст. 509, 525, 526, 629 ЦК України та не взяв до уваги, що його право власності на банківські метали є непорушним. Суд не врахував положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Крім того, суд не врахував правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 30.04.2014 року в справі № 6-38цс14, де вказано, що зобов'язання в банківському металі - золото не є грошовим зобов'язанням, оскільки в ньому не передбачено передачу грошей.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача Яніцька М.М. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2011 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено договір №73907/959 про відкриття та ведення поточного рахунку у банківських металах, за умовами якого останній вніс на поточний рахунок банку банківські метали, а саме золото 8,04 тройських унцій, що еквівалентно 105 100 грн.

На підставі постанови Правління НБУ від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.04.2016 прийнято рішення № 463 про запровадження в ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 21.04.2016 № 560, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в Банку з 05,05.2016 по 04.06.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 02.06.2016 № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Банку з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. на два роки з 06.06.2016 р. до 05.06.2018 р. включно.

10.06.2016 року позивач звернувся до банку із кредиторськими вимогами та його вимоги включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога щодо повернення вкладу у вигляді банківських металів (золота) підлягає задоволенню в порядку, встановленому процедурою задоволення вимог кредиторів, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом 10 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

Таким чином, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах.

Однак зазначеним Законом передбачено порядок щодо повернення вкладів у банківських металах.

Статтею 27 цього ж Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «КБ «Хрещатик»» із заявою про визнання його кредитором за договорами банківського вкладу у банківських металах та був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що сторонами не заперечується.

Законом України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені певні обмеження у здійсненні права власності на грошові вклади в установах банку, де введена тимчасова адміністрація та встановлений порядок отримання грошових вкладів. Даний Закон є спеціальним, а тому суд першої інстанції правильно виходив з приписів цього Закону та дійшов обґрунтованих висновків про те, що право позивача на отримання вкладу у банківських металах реалізується в порядку черговості, яка визначена ст. 52 Закону.

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції загальних норм, які регулюють правовідносини, що виникають із договорів вкладу суперечать положенням ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2001 цс 15 та № 6-3133 цс 15.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно такого порядку сума вкладу у банківських металах виплачується вкладнику у порядку черговості. Позивач не оспорював, що така черговість ще не настала, відтак вимоги про стягнення вкладу у банківських металах є передчасними.

Оскільки суд першої інстанції не встановлював ту обставину, що позивач не має права власності на вклад у банківських металах та не відмовляв у позові з цих підстав доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом порушено вимоги ст. 41 Конституції України та не враховано практику Європейського суду з прав людини колегія суддів вважає необгрунтованими.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді