АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника відповідача Милокостової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ПАТ «Унікомбанк» 81767,79 грн. заборгованості по заробітній платі та 173592,54 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги обгрунтовує тим, що з 27 травня 2011 року обіймав посаду головного бухгалтера у ПАТ «Унікомбанк», 03 грудня 2015 року звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП. При звільненні з ним не проведено розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ПАТ «Унікомбанк» 81767,79 грн. заборгованості по заробітній платі та 190250,41 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Унікомбанк» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не ураховано здійснення у банку заходів відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв»язку із ліквідаційною процедурою та задоволення вимог в порядку черговості згідно із ст.52 цього Закону.

Посилається на те, що надані на підтвердження заборгованості по заробітні платі довідки банк не визнає, оскільки з моменту початку процедури виведення банку з ринком призупинилися повноваженні всіх органів управління, а структурні підрозділи підпорядковуються Фонду та уповноваженій особі.

Заперечує можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки управління банком здійснюється фондом і останнім не допускалось порушення трудових прав позивача. Також зазначає, що відповідно до п.3 ч.5 ст.36 КЗпП України під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування будь-яких фінансових санкцій, зокрема і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилається на порушення правил підсудності.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

Позивач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що згідно із наказом №37-к від 03 червня 2011 року ОСОБА_3 з 27 травня 2011 року обіймав посаду головного бухгалтера ПАТ «Унікомбанк».

Наказом №56-к від 03 грудня 2015 року ОСОБА_3 звільнений із займаної посади на згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Відповідно до даних Довідки від 03 грудня 2015 року за підписом головного бухгалтера ОСОБА_3, що скріплена печаткою банку, за вересень 2015 року ОСОБА_3 не виплачено частину заробітної плати у розмірі 7322,73 грн., за жовтень 2015 року не виплачено частину заробітної плати у розмірі 2109,64 грн., за листопада-грудень 2015 року 54422,79 грн., всього 81767,79 грн.

Також з матеріалів справи убачається, що постановою Правління НБУ №632/БТ від 24 вересня 2015 року "Про застосування заходу впливу та запровадження особливого режиму контролю за ПАТ "Унікомбанк" запроваджено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ "Унікомбанк" до 24 вересня 2016 року, постановою Правління НБУ № 670/БТ від 06 жовтня 2015 року банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, 15 жовтня 2015 року постановою Правління НБУ №704/БТ було прийнято рішення "Про віднесення ПАТ "Унікомбанк" до категорії неплатоспроможних».

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням №188 від 15 жовтня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Унікомбанк" вирішила розпочати з 16 жовтня 2015 року процедуру виведення ПАТ "Унікобанк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 16 жовтня 2015 року по 15 січня 2016 року та призначено уповноважену особу.

Постановою Правління НБУ №856 від 03 грудня 2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Унікомбанк" Правління НБУ постановило відкликати ліцензію та ліквідувати ПАТ "Унікомбанк".

На підставі вищевказаної постанови Правління НБУ, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням №216 від 03 грудня 2015 року вирішила припинити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Унікобанк", розпочати процедуру ліквідації ПАТ "Унікомбанк" з 04 грудня 2015 року по 03 грудня 2017 року включно, з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, призначити уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ "Унікомбанк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема ст.ст. 37, 38, 47-51 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки з 04 грудня 2015 року по 03 грудня 2017 року включно.

У відповідності до п.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ОСОБА_3 подав у ПАТ "Унікомбанк» письмову заяву від 14 грудня 2015 року (зареєстрована у банку 15 грудня 2015 року) з його вимогами до банку про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 81767,79 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з врахуванням заперечень відповідача, які є тотожними доводам апеляційної скарги, виходив з того, що запровадження у банку будь-яких механізмів регулювання його діяльністю не може обмежувати прав працівника на отримання заробітної плати та на отримання компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунки при звільненні.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач зобов»язаний при звільненні працівника здійснити всі необхідні виплати, передбачені законом.

Доводи апеляційної скарги щодо сумнівів у достовірності даних довідки про заборгованість відхиляються колегією суддів, оскільки тягар доведення відсутності заборгованості по заробітній платі, повного розрахунку з працівником при звільненні покладається на роботодавця.

Відповідач, не заперечуючи факт трудових стосунків з позивачем та не виплату належних йому при звільненні сум, належних та допустимих доказів на підтвердження іншого розміру заборгованості не надає, а доводи в цій частині ґрунтує виключно на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи не подання відповідачем доказів на підтвердження іншого розміру заборгованості, аніж визначено у довідці від 03 грудня 2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо проведення розрахунків відповідно до цих даних.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення у банку заходів відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відхиляються колегією суддів, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.25 цього Закону забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.8 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.36 цього Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 цього Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Згідно із п.3 ч.6 ст.36 цього Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Відтак, є помилковим посилання відповідача на ст.52 цього Закону як на підставу в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, пунктом 3 ч.5 ст.36 цього Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Разом з тим, у трудових правовідносинах такі поняття як зобов»язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов»язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

Статті 116,117 КЗпП України структурно віднесені до розділу УІІ «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов»язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

З огляду на наведене, відхиляються доводи апеляційної скарги щодо застосування п.3 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання апеляційної скарги на порушення правил підсудності колегія суддів відхиляє, оскільки позивач звернувся до суду із вимогами 12 серпня 2016 року, згідно даних офіційного веб-сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб місцезнаходження ПАТ «УНІКОМБАНК» станом на вказану дату визначено м.Київ, вул. Тарасівська,18-А, що територіально відноситься до Голосіївського району м.Києва.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В.Болотов