АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7977/16 Справа № 205/4420/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Дніпро

27 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у червні 2016 року звернувся до суду з позовом до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна /а.с.2/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року в задоволені заявлених позовних вимоги відмовлено /а.с.22-23/.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.27/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2008 року ОСОБА_2 є спадкоємцем всього майна ОСОБА_3, яка померла 09 лютого 2007 року. До спадкового майна на яке видано свідоцтво відноситься домоволодіння №31 по вул. Похила м.Дніпропетровськ /а.с.4/.

ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами до суду про зняття арешту з нерухомого майна, а саме домоволодіння № 31 по вул. Похила в м. Дніпропетровську. В своєму позові він посилається на те, що 25 травня 2016 року позивач отримав відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, з якого вбачається, що в реєстрі мається запис від 30 квітня 2009 року № 6/2009, згідно заяви рідного брата позивача ОСОБА_4, померлого 04 березня 2014 року, була накладена заборона відчуження вищезазначеного домоволодіння. Позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, однак йому повідомили, що документи, на підставі яких накладено заборону не збереглися в архіві нотаріальної контори.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Разом з тим, у наданій позивачем копії відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна підставою обтяження нерухомого майна зазначено заява спадкоємця, без зазначення прізвища та імя особи, яка надала заяву.

Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження з яких підстав було накладено даний арешт на нерухоме майно для визначенням судом обставин по справі, а саме чи існують дані підстави на час звернення з даними позовними вимогами.

Також нічим не підтверджені обставини відносно того, що документи на підставі яких накладено заборону не збереглися в архіві нотаріальної контори, а ґрунтуються лише на посиланні про усну відповідь співробітника Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, в порушення ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних доказів в підтвердження обставин на які він посилається, зокрема, доказів накладення арешту, на підставі яких документів, якої заяви, якого спадкоємця.

Встановивши зазначені обставини з урахуванням зібраних доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не було досліджено всіх обставин по справі, оскільки при ухваленні рішення не було враховано наведених позивачем в своїй заяві доводів, якими він обґрунтовував свої вимоги у звязку з чим не в повному обсязі судом було зясовано обставини, що мають значення по справі, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, обставини на які позивач посилається у своїй апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суду не було надано будь-яких доказів в розумінні ст..57-61 ЦПК України, які би підтверджувала наведені твердження в скарзі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_5