Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________________
Справа № 299/2356/16-ц
У Х В А Л А

08.09.2016 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Левко Т.Ю., ознайомившись, відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України з матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про укладення шлюбу, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою в порядку ст. 256 ЦПК України про встановлення факту належності свідоцтва про укладення шлюбу, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Крім цього, відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року зі змінами від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

З аналізу вищезазначеного слідує, що не можуть бути встановлені у порядку окремого провадження справи про встановлення факту належності свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 8 ч. 7 ЦПК України:"Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини(аналогія закону).

Відповідно до ст. 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги наведене та ту обставину, що заявниця у поданій заяві просить встановити факт належності їй свідоцтва про укладення шлюбу, вважаю, що у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки зазначена вимога не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про укладення шлюбу, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1, судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп., який сплачено на підставі квитанції від 24.06.2016 року № ПАТ «Комінвестбанк».

Відповідно до ч. 7 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т. Ю. Левко