Справа № 297/2557/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Варівської сільської ради Берегівського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до виконавчого комітету Варівської сільської ради Берегівського району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Вари, вул. Довжа, 90, Берегівського району.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що його батько ОСОБА_1 побудував житловий будинок в с. Вари по вул. Довжа, 90, Берегівського району на підставі рішення Берегівської районної Ради народних депутатів Закарпатської області від 22.05.1985 року № 105 про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та відповідно свідоцтва виконкому Берегівської районної Ради народних депутатів Закарпатської області про надання дозволу на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР № 128 від 22.05.1985 року. Після смерті батька позивача 25 липня 2005 року відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок. Однак, оскільки вищевказаний житловий будинок не зареєстрований, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 25).

Представник відповідача виконавчого комітету Варівської сільської ради Берегівського району в судове засідання також не зявився. Через канцелярію суду надійшла заява сільського голови, згідно якої просить справу розглянути без участі їх представника. Також зазначив, що виконком просить задоволити позовні вимоги (а. с. 26).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_2 помер 25 липня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 12).

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги за померлим ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а. с. 8).

Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з довідки виконкому Варівської сільської ради Берегівського району від 01.09.2016 року, житловий будинок № 90 по вул. Довжа в с. Вари Берегівського району, згідно запису в по господарській книзі, зареєстрований за ОСОБА_2, який помер 25.07.2005 року (а. с. 14).

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію житлових будинків, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1261 ЦК України, ст. ст. 57-60, 212-214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок загальною площею 264,0 кв.м., з яких 149,1 кв.м. житлової площі, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою с. Вари, вул. Довжа, 90, Берегівського району, Закарпатської області, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_3.