Номер провадження: 22-ц/785/7964/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кравця Ю.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,

встановила:

05.08.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання його батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивував тим, що в 2012 році позивач познайомився з відповідачкою. Між ними склалися близькі стосунки, в результаті яких 08.11.2012 року в них народився спільний син ОСОБА_5 У свідоцтві про народження дитини відомості про батька були записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, відповідно до якої запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживали, однак відповідач постійно підтримувала зв'язок з позивачем та його родиною. Малолітній син сторін - ОСОБА_5 більшу частину часу проводив з позивачем.

Також зазначив, що він ОСОБА_4 визнає себе батьком ОСОБА_5, а також бажає, щоб в актовому записі про народження дитини він був записаний батьком дитини. На підставі цього позивач просив постановити рішення, яким визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком дитини ОСОБА_5, 08.11.2012 року, а також внести відомості до актового запису про народження дитини, зазначивши батьком ОСОБА_4.

Справа була розглянута за відсутності сторін у справі, які надали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

При цьому, позивач ОСОБА_4 повідомлявся про час і місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації і проживання, однак поштової кореспонденції не отримав (а.с.58-60).

Колегія суддів також двічі направляла виклик до суду на адресу позивача, зазначену в апеляційній скарзі, по вул. Першотравнева, 126, м. Кілії, однак і за вказаною адресою поштова кореспонденція позивачем також не отримувалась (а.с.49-55).

Зазначені обставини свідчать про неповажність відсутності осіб, які беруть участь у справі, в суді апеляційної інстанції, у звязку з чим колегія суддів розглянула справу у їх відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи мають достатньо доказів обгрунтованості позовних вимог. Крім того, суд врахував визнання позову відповідачкою ОСОБА_3, а тому виходив із того, що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

З такими висновками суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_5 народився 08.11.2012 року, його матірю записана відповідач ОСОБА_3, а батьком - записаний ОСОБА_6, відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері дитини, що підтверджується актовим записом про народження № 364 від 16.11.2012 року.

Таким чином, реєстрація народження дитини була проведена на підставі ч.1 ст.135 СК України, згідно якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як вбачається із заяви відповідачки ОСОБА_3, даної нею особисто до суду першої інстанції, вона визнала позовні вимоги, на проведенні ДНК експертизи батьківства не наполягала (а.с.32).

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, у суду першої інстанції було достатньо підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Пунктами 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК.)

Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Крім того, в п.13 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У звязку з цим, вирішуючи питання про обгрунтованість оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги інші докази на підтвердження позовних вимог, які маються у справі, незважаючи на визнання позову відповідачкою.

Так, доводи позивача підтверджуються також тими обставинами, що малолітній син ОСОБА_5 після свого народження проживає з матірю відповідачкою ОСОБА_3, однак багато часу проводить із позивачем ОСОБА_4 та його родиною, в їх помешканні, що не заперечувалось сторонами у справі.

Позивач також зазначив у позові, що вказані обставини можуть підтвердити свідки, однак оскільки відповідачка визнала позовні вимоги, то суд не досліджував інші докази у справі, у тому числі шляхом допиту свідків.

Крім того, слід врахувати, що по-батькові неповнолітнього сина відповідачка вказала як «Ілліч», в той час як позивача звати «Ілля», що опосередковано також підтверджує доводи позивача, що саме він є батьком дитини.

З огляду на викладене, та враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що вона не подавала до суду заяви про визнання позову, то вони є безпідставними і необгрунованими, так як вона не надала суду апеляційної інстанції жодного доказу, який би спростовував факт надання до суду вказаної заяви особисто, про що свідчить штамп Кілійського районного суду Одеської області від 11.10.2016 року, вхідна кореспонденція № 9226 (а.с.32).

До суду апеляційної інстанції для надання доказів на підтвердження своєї апеляційної скарги, апелянт також не зявилась, будучи двічі належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, про що йшлося вище.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2