АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/15240/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Провідна») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СК «Провідна» з 2011 по 2015 рік. Під впливом сімейних обставин у нього виникла необхідність взяти відпустку в червні-липні 2015 року, в зв'язку з чим він написав заяву на відпустку, але з невідомих обставин вона не потрапила до керівництва та відділу кадрів. В подальшому було подано повторно заяву і в оригіналі, і в електронному вигляді та 04 червня 2015 року було подано заяву на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, проте зазначені заяви також не потрапили до відділу кадрів. З 08 по 10 червня 2015 року він намагався з'ясувати стан поданої заяви, неодноразово звертався шляхом телефонних розмов та електронної пошти до керівництва та відділу кадрів з цього приводу, проте на запитання не знайшли відповіді. 17 червня 2015 року його було звільнено з роботи за прогул на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає рішення відповідача стосовно його звільнення незаконним та необґрунтованим та таким, що порушує його охоронювані законом право на працю та відпочинок.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Богуш С.М. в інтересах ПрАТ «СК «Провідна» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» від 01 лютого 2012 року № 46 пр/ру-к ОСОБА_1 було прийнято на посаду менеджера по роботі з страховими агентами Центру (відділу) продажів та обслуговування клієнтів в м. Вишгород філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Києві з повним робочим днем з 01 лютого 2012 року (а.с.53).

Наказом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» від 01 вересня 2014 року № 268 ру-к ОСОБА_1 було переведено, менеджера по роботі з страховими агентами Центру (відділу) продажів та обслуговування клієнтів в м. Вишгород філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Києві на посаду фахівця (МПП) Київського Центру прийому та обслуговування клієнтів філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Києві з 01 вересня 2014 року (а.с. 55).

05 січня 2015 року наказом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» № 12 ру-к було переведено ОСОБА_1, фахівця (МПП) Київського Центру прийому та обслуговування клієнтів філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Києві на посаду фахівця (МПП) Центру прийому та обслуговування клієнтів Шевченківського Філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Київ з 05 січня 2015 року без зміни умов оплати праці (а.с.57).

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_6 (а.с.16).

03 червня 2015 року позивачем на ім'я Голови Правління ПрАТ «СК «Провідна» було написано заяву, у якій він просив надати йому відпустку на 24 календарних дні з 18 червня 2015 року по 11 липня 2015 року (а.с.7).

Також, позивачем було написано заяву від 04 червня 2015 року Голові Правління ПрАТ «СК «Провідна», у якій просив надати йому відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 08 червня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8) та заяву від 11 червня 2015 року, у якій просив надати йому відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 15 червня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Відповідно до Наказу ПрАТ «СК «Провідна» від 16 червня 2015 року № 622 зв/ру-к, ОСОБА_1, фахівця Центру прийому та обслуговування клієнтів Шевченківського Філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Київ звільнено з роботи 17 червня 2015 року за прогули, а саме за відсутність на робочому місці 08 червня 2015 року, 09 червня 2015 року та 10 червня 2015 року протягом всього робочого дня без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), виплачено компенсацію за 61 календарний день невикористаної щорічної відпустки (а.с.83).

17 червня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» на адресу позивача було направлено листа, яким було повідомлено про його звільнення та у зв`язку з тим, що він був відсутнім на робочому місці із зазначенням про необхідність з`явитися за трудовою книжкою особисто або надіслати листа на адресу ПрАТ «СК «Провідна» Департамент по роботі з персоналом, з повідомленням адреси на яку необхідно надіслати трудову книжку (а.с.84).

Вважаючи, що його було звільнено незаконно, 30 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому він просив скасувати Наказ № 622 зв/ру-к від 16 червня 2015 року; поновити його на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37347,70 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що під впливом сімейних обставин, у нього виникла необхідність взяти щорічну відпустку в червні-липні 2015 року, відповідно позивач написав заяву на відпустку з кінці травня 2015 року та передав її в оригіналі на погодження безпосередньому керівнику на підпис, який потім, мав би її передати на погодження та підпис ОСОБА_9., після цього дана заява мала б потрапити до відділу кадрів центрального офісу. Зазначена заява була подана за два тижні до початку відпустки, але з невідомих обставин не потрапила до керівництва та відділу кадрів. Потім було подано повторно заяву і в оригіналі, і в електронному вигляді на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років 04 червня 2015 року на вихід в декретну відпустку з 08 червня, так як його дружина подала заяву на вихід на роботу з 08 червня 2015 року, проте зазначені, заяви не потрапили до відділу кадрів. З 08 по 10 червня 2015 року він намагався з'ясувати стан поданої заяви, неодноразово звертався шляхом телефонних розмов та електронної пошти до керівництва та відділу кадрів з цього приводу, про те на запитання не знайшли відповіді. Він завчасно подавав заяви, але відповідних реакцій з боку керівництва на його звернення не було. 15 червня 2015 року його було викликано до безпосереднього керівника для дачі пояснень з приводу відсутності його на робочому місці з 08 по 10 червня 2015 року. 16 червня 2015 року на банківську картку позивача було перераховано кошти, коли він зателефонував до бухгалтерії, щоб з'ясувати, що це за кошти, йому відповіли, що його звільнено з роботи за прогул. Наказом від 11 червня 2015 року № 62-К його дружина мала вийти з відпустки по догляду за дитиною з 15 червня 2015 року, а відповідно позивач - в такому разі, мав абсолютно законні підстави піти у відпустку по догляду за дитиною, передбачену ст. 181 КЗпП України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 40 КЗпП України визначено підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, надання щорічних відпусток на підприємстві оформлюється наказом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був відсутній на роботі 08 червня 2015 року, 09 червня 2015 року, 10 червня 2015 року, що підтверджується актами про відсутність його на робочому місці та службовою запискою директора філії в м. Києві ОСОБА_9 від 11 червня 2015 року № 1001-07/206/1 (а.с.58-61).

Під час розгляду справи було з'ясовано, що ОСОБА_1 писав заяви про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 08 червня 2015 року.

Проте, вказана заява не була підписана керівником філії ПрАТ «СК «Провідна», відповідний наказ про надання йому такої відпустки у ПрАТ «СК «Провідна» не видавався.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_8 було перервано відпустку для догляду за дитиною згідно з Наказом ПрАТ «СК «Провідна» від 11 червня 2015 року №62-к лише з 15 червня 2015 року.

Відповідно, саме з 15 червня 2015 року ОСОБА_1 мав право на вихід у відпустку для догляду за дитиною. Згідно з Наказом ПрАТ «СК «Провідна» від 16 червня 2015 року № 622 зв/ру-к, він був звільнений з роботи за прогули 08 червня 2015 року, 09 червня 2015 року та 10 червня 2015 року.

При цьому, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на спростування факту відсутності його на роботі у зазначені дні.

Натомість, до матеріалів позовної заяви позивач додав копію пояснювальної записки, в якій він сам зазначив, що він не виходив на роботу з 08 червня 2015 року, оскільки вважав, що він знаходиться у відпустці (а. с. 33).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність звільнення ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_1 з роботи за прогул згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, та обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль