АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4709/16 Справа № 172/72/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Філіппов Є. Є. Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення, зміну розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 11.04.2016р. у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про зменшення, зміну присуджених до стягнення аліментів на утримання дітей до 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2002р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними повноліття аліменти у розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.9).

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2012р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто на утримання дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5. аліменти у розмірі ? частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 10).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015р. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6. в розмірі 400 грн. аліменти у розмірі ? частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.11-12).

ОСОБА_2 звернувся до одержувачів аліментів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом про зменшення, зміну розміру присуджених до стягнення на користь відповідачок аліментів на утримання кожного дітей до 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини про відсутність підстав для зменшення, зміни розміру присуджених до стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання кожного дітей до 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Посилаючись на вказану правову норму, ОСОБА_2 просив змінити розмір аліментів, присуджених до стягнення на кожну дитину, до 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак кожне із зазначених вище судових рішень, яким до стягнення з нього присуджено аліменти на дітей, саме по собі уже містить вказівку про те, що присуджені аліменти не можуть бути менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Передбачений законодавцем мінімальний розмір аліментів похідний від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлюється законодавцем у твердій грошовій сумі. Більш того, обгрунтування як позовних вимог, так і апеляційної скарги зводиться ОСОБА_2 до того, що при доході у 3000грн. він не має можливості платити аліменти навіть і у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином його звернення до суду з вказаним позовом знаходиться у протиріччі як з вимогами діючого законодавства, так і з заявленими ним же самим вимогами. Посилання ОСОБА_2 на зміну його матеріального стану у зв'язку з тим, що він звільнився з офіційної роботи не є обставиною, яка б давала підстави для зменшення розміру аліментів. З записів трудової книжки вбачається, що офіційно ОСОБА_2 звільнився з роботи ще 10.04.2000р. і наступне його працевлаштування відбулось лише 03.07.2014р. (а.с.24). Тобто, при ухваленні судових рішень про стягнення аліментів у 2002р. та 2012р. ОСОБА_2 також офіційно не працював. 24.01.2015р., пропрацювавши близько півроку на пошті, ОСОБА_2 звільненився з роботи за власним бажанням (а.с 24). Він є працездатним, має реальну можливість надавати утримання усім своїм неповнолітнім дітям. Крім того, на час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом його старша дочка ОСОБА_12, аліменти на утримання якої ним враховані у позові, фактично досягла повноліття 10.11.2015р., після чого з вказаного часу на підставі ч.3 ст.183 СК України присуджені за рішенням суду від 29.10.2002р. в розмірі 1/3 частини доходу стягуються на утримання сина ОСОБА_7 за вирахуванням з них тієї рівної частки, яка припадала на неї. Строк присуджених на утримання дружини ОСОБА_5 до досягнення сином ОСОБА_11 аліментів закінчується 06.08.2016р. Надана ОСОБА_2 довідка про дохід за здачу у 2015р. молокозаводу молока на суму 12235грн.80коп. не свідчить про те, що вказаний дохід є єдиним видом доходу від продажу фермерської продукції (а.с15). Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про наявність у нього батька-пенсіонера, який можливо звернеться до нього з позовом про надання утримання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені обставини не свідчать ні про фактичну зміну матеріального стану платника аліментів, ні про зміну його сімейного стану, які б були правовими підставами для вирішення питання щодо зменшення розміру вже присуджених аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи наведене, підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

Петешенкова М.Ю.

Черненкова Л.А.