Справа № 148/1145/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2016 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі : судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з позовом до Торківської сільської ради про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх батько ОСОБА_3 і відкрилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки площею 2,4427 га, розташованої на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті батька прийняла мати позивачів - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 і після її смерті також залишилося спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 2,4429 га, розташованої на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заповітного розпорядження мати не склала, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом і спадщину прийняли, однак реалізувати свої спадкові права вони не можуть, оскільки оригінали державних актів на право власності на спадкові земельні ділянки втрачено.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернутися до суду з даним позовом, просять визнати право власності на спадкове майно, а саме: за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,4427 га, розташовану на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3, а за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,4429 га, розташовану на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_4

Позивачі у судове засідання не з'явилися, однак при зверненні до суду у позові вказали, що бажають, щоб розгляд справи проводився у їх відсутність.

Представник позивачів - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак від Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, на адресу суду надійшло відношення у якому зазначено, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника.

Третя особа - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася і відомостей про причини неявки не повідомила, хоча вчасно та належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 05.08.2015, серії НОМЕР_2 від 05.08.2015, виданими Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тульчинського РУЮ (а.с. 11, 12).

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 08.01.1959, виданого Торківською сільською радою, та серії НОМЕР_4 від 05.08.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тульчинського РУЮ, а також рішень Тростянецького районного суду Вінницької області № 147/1139/15-ц від 30.09.2015, Теплицького районного суду Вінницької області № 144/1279/15-ц від 06.10.2015, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є синами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с. 13, 14, 20, 21).

Відповідно до копій витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № НОМЕР_7 від 27.04.2016, державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_5 від 27.02.2003, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією, ОСОБА_7 належала земельна ділянка загальною площею 2,4427 га, розташована на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 15, 16). Крім того, ОСОБА_8 належала земельна ділянка загальною площею 2,4429 га, розташована на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_6 від 27.02.2003, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією (а.с. 17). Вказані обставини підтверджуються довідкою № 174 від 14.04.2016, виданої Торківською сільською радо, у якій також зазначено, що єдиними спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_2, ОСОБА_1 (а.с. 18).

Постановою нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області № 186/02-32 від 18.04.2016, позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки (а.с. 19).

Крім того, згідно заяви № 652 від 07.05.2015, наявної у матеріалах спадкової справи № 413/2009, ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_4 (а.с. 34), рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/3022/14-ц від 15.01.2015 (а.с. 35), їй надано додатковий строк в три місяці для прийняття спадщини, а нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області зверталася до ОСОБА_6 з листом від 14.12.2015 у якому запропонувала останній подати документи для отримання свідоцтва про право на спадщину (а.с. 36).

Однак, не зважаючи на це ОСОБА_6 свої спадкові права не реалізувала та свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм

майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачами дотримано усіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вони не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 45 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 3, 11, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає, за адресою: АДРЕСА_1, право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 2,4429 га, розташовану на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає, за адресою: АДРЕСА_2, право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 2,4427 га, розташовану на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: