АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2352/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю:

позивача ОСОБА_7

представника позивача ОСОБА_8

представників відповідача ОСОБА_9, ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 червня 2006 року за договором купівлі-продажу № 49 він придбав у відповідача частину гаражу цегляного на фундаменті обшитого металом, вартістю 4011,31 грн.

У звязку з тим, що правовстановлюючі документи на вказане приміщення були втрачені під час реорганізацій та передачі майна відповідача, позивач не міг нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу та оформити за собою право власності на гараж.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 просив суд визнати договір купівлі-продажу, укладений між ним та ДП «Машинобудівний завод «Оризон», дійсним; визнати за позивачем право власності на частину гаража цегляного на фундаменті обшитого металом площею 207,06 кв.м. (розміром 10,2 м * 20,3 м), що знаходиться по вул. Мазура, 18Б, в м. Сміла, Черкаської області.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2008 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП «Машинобудівний завод «Оризон» оскаржило його в апеляційному порядку та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Встановлено, що 12 червня 2006 року між Державним підприємством «Машинобудівний завод «Оризон» в особі директора ОСОБА_11, та ОСОБА_7 було укладено договір № 49, за умовами якого ДП «Машинобудівний завод «Оризон» продав, а ОСОБА_1 купив частину гаража цегляного на фундаменті обшитого металом площею 207,06 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Сміла, вул. Мазура, 18б, вартістю 4011,31 грн. (а.с. 6).

Згідно квитанції № 88 від 12.06.2006 року ДП «Машинобудівний завод «Оризон» прийняло від ОСОБА_7 оплату за договором № 49 від 12.06.2006 року в сумі 4011,31 грн. (а.с. 5).

Вказаний договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріально та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, останній слід визнати дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Так, за змістом статті 210, частини 3 статті 640 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно зі статтею 657 ЦК (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин у справі) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі, наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30.01.2013 у справі N 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною 3 статті 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК. Зазначена частина статті 220 ЦК застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам. Визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації, тому частина 2 статті 220 ЦК до таких правовідносин не застосовується.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між сторонами, оскільки в порядку ст. ст. 210, 640 ЦК України вказаний договір не є укладеним.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відповідні докази факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражу, що виключає можливість визнання дійсним договору на підставі ч. 2 ст. 220 ЦПК України.

Помилковим також є висновок суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_7 права власності на спірний гараж.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 3-4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на викладене, оскільки сторонами договору не було дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, у позивача ОСОБА_7 не виникло право власності на частину гаража цегляного на фундаменті обшитого металом площею 207,06 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Сміла, вул. Мазура, 18б.

Незрозумілим також є зазначення в рішенні суду першої інстанції розміру спірного гаражу 10,2 м х 20,3 м, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи ДП «Машинобудівний завод «Оризон» на вказане приміщення, у яких вказано розмір гаражу. Позивачем лише надано довідку головного бухгалтера ДП «Машинобудівний завод «Оризон» про те, що частина гаража цегляного на фундаменті, обшитого металом, площею 207,06 кв.м., балансовою вартістю 4011,31 грн., рахується на балансі ДП «Машинобудівний завод «Оризон» за адресою: м. Сміла, вул. Мазура, 18б (а.с. 8).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_7 при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційну скаргу ДП «Машинобудівний завод «Оризон» задовольняє, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_7 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 56 грн. 10 коп. (51 грн. * 110%), у звязку з тим, що апелянту ухвалою суду від 05.10.2016 року було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до Державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в сумі 56 гривень 10 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :