УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Романівського району Житомирської області в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_4, третя особа - Житомирська обласна клінічна лікарня імені О.Ф.Гербачевського, про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року прокурор Романівського району Житомирської області в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 03 серпня 2013 року приблизно о 16 год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1, рухалась по автомобільній дорозі Довбиш-Романів-Разіне у напрямку с. Разіне Романівського району Житомирської області.

Наближаючись до перехрестя вказаної дороги з автодорогою Дубрівка-Висока Піч, яка є головною, ОСОБА_4 порушила вимоги п. 16.3 Правил дорожнього руху, виїхала на перехрестя нерівнозначних доріг, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21083 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою пасажирам автомобіля ВАЗ 21083 ЗНГ ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров'я.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 у періоди з 12 серпня до 02 вересня 2013 року, з 04 до 23 жовтня 2013 року та з 16 грудня 2013 року до 03 січня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у Житомирській обласній клінічній лікарні імені О.Ф.Гербачевського.

Згідно з розрахунком, проведеним Житомирською обласною клінічною лікарнею імені О.Ф. Гербачевського, розмір витрат на лікування ОСОБА_8 склав 15 799 грн 03 коп., що підтверджено довідкою від 05 лютого 2015 року № 242.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації грошові кошти у сумі 15 799 грн 03 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації 15 799 грн 03 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 серпня 2013 року приблизно о 16 год. ОСОБА_4, керуючи технічно справним автомобілем Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1, рухалась у селі Залужне Романівського району Житомирської області по автомобільній дорозі Довбиш-Романів-Разіне у напрямку с. Разіне Романівського району Житомирської області. Наближаючись до перехрестя вказаної дороги з автодорогою Дубрівка-Висока Піч, що є головною, ОСОБА_4, порушивши вимоги п. 16.3 Правил дорожнього руху, не зупинила транспортний засіб перед дорожнім знаком «Проїзд без зупинки заборонено» (п. 2.2 Правил дорожнього руху) та дорожньою розміткою «Стоп-лінія» (п. 1.12 Правил дорожнього руху) та продовжила рух, виїхавши на перехрестя нерівнозначних доріг. На порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху, рухаючись по другорядній дорозі, ОСОБА_4 не надала переваги у русі транспортному засобу, який наближався до вказаного перехрестя по головній дорозі Дубрівка-Висока Піч у напрямку м. Баранівка Баранівського району Житомирської області та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21083 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ВАЗ 21083 ЗНГ ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров'я.

Зазначені обставини встановлені ухвалою Романівського районного суду від 30 квітня 2014 року, якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням сторін.

Через отримані тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_8 в періоди з 12 серпня до 02 вересня 2013 року, з 04 до 23 жовтня 2013 року та з 16 грудня 2013 року до 03 січня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у Житомирській обласній клінічній лікарні імені О.Ф. Гербачевського.

Згідно з розрахунком, проведеним Житомирською обласною клінічною лікарнею імені О.Ф. Гербачевського, відповідно до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 липня 1993 року №5 45, розмір витрат на лікування ОСОБА_8 склав 15 799 грн 03 коп., що підтверджується довідкою Житомирської обласної клінічної лікарні імені О.Ф.Гербачевського від 05 лютого 2015 року № 242.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз'яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Пунктом 2 указаного Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я.

Суди зробили правильний висновок, що кошти на відшкодування закладу охорони здоров'я витрат на лікування потерпілого від злочину виплачуються самому закладу охорони здоров'я, якщо він перебуває у приватній власності, або до відповідного бюджету, якщо заклад охорони здоров'я перебуває у державній власності, власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади.

Суди обґрунтовано задовольнили позов. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судами першої й апеляційної інстанцій надана відповідна оцінка. На правильність висновків судів такі доводи не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.