У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_8 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_9, третя особа: слідчий відділ Дніпровського районного управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Свої вимоги мотивували тим, що 27 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 465000795 про арешт майна боржника ОСОБА_9 та оголошення заборони на його відчуження, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачам на праві приватної спільної власності в рівних долях. Боржник ОСОБА_10 не має права власності на спірну квартиру. Вважають, що постанова порушує їх право вільно володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм майном. 8 червня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скасовано постанову СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 28 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення. Просять суд визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивачі, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, звернулися із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 27 березня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_9 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_9. Арешт на квартиру АДРЕСА_1 та на інше майно позивачів державним виконавцем не накладався, а тому законні права та інтереси позивачів, які б підлягали судовому захисту, відповідачами не порушені.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 грудня 2002 року органом по оформленню права на об»єкти нерухомого майна і житла, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних долях.

Згідно довідки житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 401 КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» позивачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

З постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського управління юстиції у м. Києві ОСОБА_11 від 2 березня 2015 року вбачається, що державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_9 та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_9.

У вказаній постанові зазначено місце проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1, власниками якої є позивачі.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Звернувшись до суду з даним позовом позивачі посилалися на те, що оскаржуваною ними постановою державного виконавця на належну їм квартиру та майно у ній накладено арешт.

Разом з тим, зі змісту вказаної постанови вбачається, що арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка є власністю позивачів та на майно позивачів, яке знаходиться у цій квартирі, не накладався, опис майна державним виконавцем у вказаній квартирі не проводився.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відомості про арешт квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Квартира АДРЕСА_1 у виконавчому листі та у постанові державного виконавця зазначена, як місце проживання боржника ОСОБА_10, що не свідчить про накладення на неї арешту та на майно, що у ній знаходиться.

Позивачами не доведено факту порушення їх прав постановою державного виконавця та факту накладення арешту на належне їм майно, що в силу ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» могол б підставою для захисту цих прав.

В ході розгляду даної справи місцевим та апеляційним судами дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, перевірено усі обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень та надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При встановлені фактичних обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судових рішень правильно застосовано норми матеріального права.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку усім доводам апеляційної скарги, висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині постановленої ухвали та обґрунтовано виходив з того, що правові підстави для скасування рішення місцевого суду відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

При вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, а також з урахуванням вимог касаційної скарги, у якій ставиться питання виключно про скасування ухвали апеляційного суду, колегія суддів вважає, що, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
суддіМ.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська