Справа № 301/1659/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., за участю відповідача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів: виконавчий комітет Білківської сільської ради Іршавського району та виконавчий комітет Ізянської сільської ради Хустського району, про виселення з житлового будинку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в Іршавський райсуд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району.

Позовні вимоги мотивовано тим, що житловий будинок №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району належить позивачу на праві власності в цілому на підставі договору дарування житлового будинку від 06.09.2007 року та ухвали Іршавського райсуду від 12.12.2007 року про затвердження мирової угоди. Вказане майно позивачем набуто до укладення шлюбу з ОСОБА_1 Позивач зареєстрована в будинку разом із своїми чотирма малолітніми дітьми, однак, не може в будинку проживати, оскільки ОСОБА_1, який проживає в будинку без реєстрації, погрожуючи фізичною розправою, вигнав її з будинку влітку 2014 року. З тих пір позивачка разом з дітьми не може проживати у власному будинку, а вимушена винаймати тимчасове житло. За час відсутності позивача в житловому будинку, ОСОБА_1 вселив в будинок і свою матір ОСОБА_4

Рішенням Іршавського райсуду 26.06.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частини вказаного будинку удаваним правочином, про визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину будинку та про визнання факту розрахунку на ? частину житлового будинку у сумі 15000 грн. спільним коштами відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 має у власності житловий будинок №38 по вул. Раковського в с.Іза Хустського району, в якому обидва відповідачі зареєстровані.

Просила відповідно до ст. 116 ЖК України виселити відповідачів з будинку №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району без надання іншого житла, оскільки відповідачі систематично порушують правила співжиття, вжиття заходів попередження або громадського впливу зі сторони правоохоронних органів, не дали позитивних результатів, змусили позивача тричі змінювати місце проживання.

Ухвалою Іршавського райсуду від 17.10.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів залучено виконавчий комітет Білківської сільської ради Іршавського району та виконавчий комітет Ізянської сільської ради Хустського району.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні 10.11.2016 року позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що право власності на будинок №1 по вул. Суворова в с. Білки вона набула у 2007 році, тобто ще до укладення шлюбу з відповідачем. Матеріальну допомогу на проведення реконструкції будинку їй надавали батьки. Відповідач поселився в будинку у 2009 році, коли сторони почали проживати у фактичному шлюбі. У 2013 році сторони зареєстрували шлюб. Весною 2014 року позивачка вимушена була покинути власний будинок, оскільки відповідач ОСОБА_1 застосовував до неї фізичне насильство та вигнав з будинку разом з чотирма малолітніми дітьми. Протягом 4 місяців позивачка винаймала житло, а потім поселилася в будинку своїх батьків у с. Імстичево, де проживає по даний час. У 2015 році шлюб між сторонами розірвано, однак, відповідачі проживаючи в будинку позивача без реєстрації, перешкоджають їй проживати у власному будинку. Підтвердила, що відповідачі не руйнують її житло, не використовують його не за призначенням, до відповідачів заходи громадського впливу не застосовувались, однак, між сторонами неприязнені відносини, тому проживати в одному будинку з відповідачами вона не може. Крім того, житлова площа будинку не дозволяє спільне проживання позивачки з чотирма дітьми та відповідачів. У відповідача є власний будинок, де відповідачі зареєстровані та де вони могли б проживати. Просила позов задовольнити. У судове засідання 30.11.2016 року не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена через свого представника, причини неявки суду не повідомила (а.с.159).

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що позивачка, будучи власником будинку, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі не запускають її в будинок, жити в одному будинку вони не можуть через неприязнені відносини, що склалися між ними. У відповідача є власний будинок в с. Іза Хустського району. Просила виселити відповідачів з будинку №1 по вул. Суворова в с. Білки без надання іншого житла на підставі ст. 116 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачка добровільно покинула будинок у травні 2014 року разом з дітьми, у звязку з чим він звертався в міліцію про її розшук. Позивачка відмовилася надалі проживати з відповідачем, не пояснюючи причин, подала позов про розірвання шлюбу. Пізніше вона забрала з будинку весь свій одяг та все своє майно. Він не виганяв з будинку позивачку, не застосовував до неї насильство та не перешкоджає їй у проживанні в будинку. В будинку є можливість для проживання як позивачки з дітьми, так і відповідачів. Відповідач проживає у будинку з 2009 року, а відповідачка ОСОБА_4 переїхала жити в будинок у 2014 році. Просив відмовити в позові, оскільки він вклав багато коштів у реконструкцію будинку і вважає себе співвласником будинку, а позивачка має інший будинок в с. Імстичево, де може проживати.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні 10.11.2016 року позов не визнала. У судове засідання 30.11.2016 року повторно не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала клопотання про відкладення слухання справи на інший термін у звязку з перебуванням на лікуванні (а.с.145,168).

Представники відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання повторно не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, поважність неявки до суду не підтвердили (а.с.145, 165, 167).

Представники третіх осіб - виконкому Білківської сільської ради Іршавського району та виконкому Ізянської сільської ради Хустського району - в судове засідання повторно не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки до суду не повідомили (а.с.149-151).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Житловий будинок №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району належить на праві власності в цілому позивачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку від 06.09.2007 року та ухвали Іршавського райсуду від 12.12.2007 року про затвердження мирової угоди ( а.с.11-12,19-21, 94-95).

Рішенням Іршавського райсуду від 26.06.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частини вказаного будинку удаваним правочином, про визнання житлового будинку обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину будинку та про визнання факту розрахунку на ? частину житлового будинку у сумі 15000 грн. спільним коштами відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили 06.10.2015 року (а.с.76-86, 13-15).

З довідки Білківської сільради від 08.10.2013 року №2269 вбачається, що в житловому будинку №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району зареєстровані позивачка ОСОБА_3 та четверо її малолітніх дітей (а.с.8).

З довідок Білківської сільради №02-10/332 від 30.08.2016 року та №02-10/331 від 30.08.2016 року, довідки Іршавського райвідділу ДМС від 21/2434 від 06.09.2016 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33,34,41).

З довідки Ізянської сільради №02-30/698 від 20.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.135 на звороті). Вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_1 ( а.с.16,133-135).

Відповідачі фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Дану обставину підтвердили в судовому засіданні і самі відповідачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Підстави та порядок позбавлення членів сійм'ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Позивачка просила відповідно до ст. 116 ЖК України виселити відповідачів з будинку №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району без надання іншого житла посилаючись на те, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, а вжиття заходів попередження або громадського впливу зі сторони правоохоронних органів, не дали позитивних результатів.

Відповідно до вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Посилаючись на порушення відповідачами правил співжиття, як на підставу їх виселення з будинку, позивачка вказувала на те, що відповідач ОСОБА_1 наносив їй побої, навесні 2014 року вигнав з будинку і з тих пір перешкоджає позивачці та її дітям проживати у будинку. Вказувала також на те, що вжиті до відповідача ОСОБА_1 заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

На підтвердження своїх доводів подала суду листи Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області №44/5114 від 17.06.2014 року та №44/7377 від 08.09.2014 року (а.с.17,18).

Однак,

-з листа №44/5114 від 17.06.2014 року вбачається, що за результатами перевірки заяви позивача від 08.06.2014 року щодо погроз фізичною розправою з боку ОСОБА_1, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення та встановлено, що фізичною розправою дружині ОСОБА_7 (ОСОБА_3В.) він не погрожував;

-з листа №44/7377 від 08.09.2014 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_7 (ОСОБА_3В.) щодо проживання в її будинку без дозволу ОСОБА_8 вбачається, що в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення.

З пояснень позивачки ОСОБА_3 вбачається, що до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не притягувалися. До суду, прокуратури, органів внутрішніх справ, адміністративних комісій виконкомів щодо вжиття заходів впливу вона не зверталася; заходи громадського впливу до відповідачів зборами жителів громади села, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідачів не приймалися.

Згідно характеристики Білківської сільради від 29.11.2016 року, за місцем фактичного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.200).

Докази того, що відповідачами чиняться позивачеві та її малолітнім дітям перешкоди в проживанні в житловому будинку за адресою: с. Білки, вул. Суворова, №1, позивачка суду не надала; з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні майном та вселення в будинок позивачка не зверталася.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у неприязнених відносинах, про що свідчить і подані відповідачем на спростування позовних вимог численні висновки Іршавського відділення поліції за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 щодо неправомірних дій позивачки ОСОБА_3 За результатами розгляду заяв складу правопорушень в діях ОСОБА_3 не встановлено (а.с.182-198).

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем у судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено ні вчинення відповідачами дій, що свідчать про порушення ними правил співжиття та роблять неможливим їх спільне проживання в будинку, ні вжиття до відповідачів заходів громадського впливу, ні самого факту перешкоджання позивачеві як власнику майна в проживанні в будинку, тому підстав для виселення відповідачів з будинку на підставі ст. 116 ЖК України не має.

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 9, 109, 116 ЖК України, ст.ст. 11, 15, 57-60, 88 ч.1, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку №1 по вул. Суворова в с. Білки Іршавського району відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення у той же строк з дня отримання копії рішення, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських