АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1903/2236/2012Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/262/16 Доповідач - Гурзель І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про зобов'язання відновити межі та усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про зобов'язання відновити межі та усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_7 самовільно переніс межові знаки за його підвалом, перемістивши їх на відстань 0,65 м. біля підвалу, в верху на 1,10 м., довжиною 31,40 м., в результаті чого порушено його право на користування земельною ділянкою. З урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов'язати відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 відновити межові знаки та зобов'язати їх усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площами 12 м.кв. і 54 м.кв., шляхом демонтажу огорожі і встановлення її згідно висновків експертизи № 6342/13-22 відповідно до додатку №2 та стягнути з них судові витрати. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить зобов'язати відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_3 відновити межові знаки за Додатком № 1 по висновку експерта № 6342/1322 від 10.06.2014 року.

Заслухавши представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_9, які просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі, а також відповідача ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, які вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції насамперед виходив з того, що позивачем не доведено факту вчинення йому перешкод в користуванні земельною ділянкою та порушення межових знаків.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, апелянтом ОСОБА_6 в основу своїх доводів покладено, що є порушення права на частку земельної ділянки зі сторони сусідів ОСОБА_5 , що підтверджується актом комісії Переволоцької сільської ради від 15.06.2009 року про встановлення межі (а.с. 11,12), порушення якої зі сторони ОСОБА_5 відображено в земельно-технічній експертизі від 10.06.2014 року.

Однак, зазначені доводи апелянта не знайшли підтвердження під час розгляду справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції . Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи та встановив дійсні правовідносини. При цьому , колегія суддів погоджується з висновком суду, про те, що акт про встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_6, складений комісією Переволоцької сільської ради від 15.06.2009 року, не містить належної і достатньої інформації, щодо предмета доказування, так як складений без проведення відповідних замірів спірних земельних ділянок та у ньому відсутні висновки про площу накладення земельної ділянки сторін, а саме фактичний розмір земельної ділянки позивача та відповідачів. Так, в абрисі до зазначеного акту (а.с.12) відображена лише земельна ділянка ОСОБА_8. Прив'язки меж до будівель чи інших незмінних орієнтирів зі сторони ОСОБА_6 не проведено.

Таким чином, межа встановлювалась актом,- від краю хліва ОСОБА_8 вверх на 25,50 м. до вигину вбік ділянки ОСОБА_6 В місці вигину зміщення межі становить 4,56м. Разом з тим, земельно-технічною експертизою, на яку посилається ОСОБА_6 від 10.06.2014 року, і якою в п.5 встановлено захват ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_6, орієнтовними площами 12 м.кв. та 54 м.кв. (а.с.74), хоча і встановлено в нижній частині відстань від хліва ОСОБА_3 0,62 м., до краю існуючої межі, тобто невідповідність з актом встановлення межі сільською радою по краю хліва зі сторони ОСОБА_3 та захват в сторону ОСОБА_6 на цю віддаль. Однак, на згині експертиза встановлює відстань 5,80 м., що свідчить про те, що ОСОБА_6 порівняно з актом встановлення меж, має захоплення частини ділянки ОСОБА_8 в розмірі 1,24 м. (5,80-4,56), а отже його позовні вимоги про відновлення межових знаків в цій частині ділянки згідно експертизи є невірними, оскільки таким чином сільська рада межових знаків, згідно її акта, встановлювати не могла . За вказаних обставин, позовні вимоги ОСОБА_6 спрямовані на узаконення ним захвату частини сусідньої ділянки.

Крім того, згідно зазначеної експертизи п.3, земельна ділянка ОСОБА_6 більша за виділену йому на 0,0141 га.

Цей факт, також, підтверджується додатковою експертизою від 14.05.2015 року (а.с.111-116), якою встановлено, що ОСОБА_6 має захват частини земельної ділянки ОСОБА_8 в районі подвір'я (спірний участок) 0,003 га., в той же час, як ОСОБА_8 мають захват у верхній частині згину ділянки ОСОБА_6 тільки 0,001 га., що спростовує доводи апелянта про те, що внаслідок захвату ОСОБА_8 межа впирається у їх льох.

Таким чином, пояснення представника апелянта ОСОБА_1, що зазначена експертиза проводилась без виїзду на місце та прив'язки до місцевості, а отже її не слід враховувати, колегія суддів до уваги не приймає, так як зазначена експертиза проведена тим же експертом, що і первинна, який був на місці огляду в 2014 році, а отже не вважав за потрібне повторний виїзд, а в основу своїх висновків поклав картографічні матеріали села, якими він не користувався при подачі першого висновку.

Аналізуючи всі зібрані докази, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_6 не доведено того, що було порушено право користуванням його земельною ділянкою зі сторони відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції на підставі наданих доказів, вірно встановив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства. Доводи апелянта висновків суду не спростовують , а тому їх слід відхилити.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопіль ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 Мафтейовича- відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10