Справа № 199/2799/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г..

секретарі Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення матеріального збитку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.01.2016 водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Образцової та вул. Воронезька не надав дороги автомобілям, які наближались до вказаного перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі, у звязку з чим транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2016 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 1703/16/16 від 11.03.2016 р., який був проведений на замовлення позивача, судовим експертом ОСОБА_4, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу складає 667 218,14 грн, яка складається з: вартості відновлювального ремонту в розмірі 625 796,69 грн.; вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 41 421,45 грн.

Відповідно до Рахунку № 78 від 27.02.2016 року та Акту виконаних робіт № НОМЕР_3 від 13.04.2016 року ОСОБА_5 «ОСОБА_6В.», фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4 склала 203 000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки, на час скоєння ДТП не була застрахована.

Позивач зазначає, що власник транспортного засобу автомобіля НОМЕР_5, ОСОБА_3 передала керування водію, ОСОБА_2, без наявного чинного полісу страхування цивільної відповідальності, у звязку з чим ОСОБА_2 володів вказаним автомобілем неправомірно, а з цих підстав враховуючи положення ч. 4 ст. 1187 та ч. 1 ст. 1188 ЦК України відповідачі повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем за спричиненні в наслідок ДТП збитки.

Враховуючи викладене вище, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму матеріальних збитків, з урахуванням страхового відшкодування, в розмірі 195 921,45 грн., яка складається з: 194 421,45 грн фактичні витрати позивача на ремонт та втрата товарної вартості автомобіля; 1 500,00 грн витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

В судовому засіданні позивач не зявився, його представник надав пояснення аналогічні викладені в позовній заяві, позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволені.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позивних вимог в частині стягнення з неї солідарно матеріальних збитків. Суду пояснила, що на момент скоєння ДТП 17.01.2016 року вона перебувала у пологовому відділені лікарні, а тому її син ОСОБА_3 0.0. користувався автомобілем НОМЕР_6. без її попереднього дозволу неодноразово, оскільки завжди знав, де знаходяться ключі від автомобіля та реєстраційне посвідчення, вона ніколи не забороняла йому використовувати автомобіль як для своїх цілей, так і для потреб сім'ї.

Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що17.01.2016 водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Образцової та вул. Воронезька, не надав дороги автомобілям, які наближались до вказаного перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі, у звязку з чим транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2016 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 1703/16/16 від 11.03.2016 р., який був проведений на замовлення позивача, судовим експертом ОСОБА_4, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу складає 667 218,14 грн, яка складається з: вартості відновлювального ремонту в розмірі 625 796,69 грн.; вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 41 421,45 грн.

Згідно рахунку № 78 від 27.02.2016 року та Акту виконаних робіт № НОМЕР_3 від 13.04.2016 року ОСОБА_5 «ОСОБА_6В.», фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4 склала 203 000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки, на час скоєння ДТП не була застрахована.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. №6 та п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до абз.2. 3 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р.. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У свою чергу, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Так, як матеріальна шкода , спричинена внаслідок ДТП була заподіяна позивачу ОСОБА_2, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду, з урахуванням страхового відшкодування, у розмірі 194 421, 45 грн, витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження 1500, 0 грн, всього: 195 921, 45 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки факту спільного заподіяння відповідачами матеріальної шкоди позивачу судом не встановлено, доказів про спільне заподіяння шкоди відповідачами, позивач суду не надав.

Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. В матеріалах справи наявні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. Крім того є угода між адвокатом та позивачем про надання правової допомоги та розрахунку виконаних робіт.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати з надання правової допомоги у розмірі 3 500,00 грн.; судовий збір у розмірі 2 045,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 386, 511, 636, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст.84, 88, 215-218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 194 421,45 грн, витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження 1500, 0 грн., всього: 195 921, 45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу 3500, 0 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2045, 0 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу та судового збору- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Скрипник О.Г.