АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8323/16 Справа № 202/4994/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Тамакулової В.О., Повєткіна В.В.

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що із 11 березня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4.

Подружні стосунки між сторонами припинені із 31 серпня 2014 року. Після припинення шлюбних відносин між сторонами було досягнуто усної згоди щодо участі ОСОБА_3 у сплаті аліментів на утримання сина, але відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина та не приймає участі у його вихованні. Позивач просила стягнути із відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення із 31 серпня 2014 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 05 серпня 2016 року

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,2 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення цих вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що із 11 березня 2006 року сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, актовий запис - 128.

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ 15 вересня 2009 року, актовий запис - 1062.

23 березня 2016 року шлюб розірвано за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало чинності 02 квітня 2015 року.

Судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем, яка несе витрати по утриманню та вихованню дитини. Доказів того, що відповідач систематично щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання дитини в судовому засіданні надано не було. Договорів про сплату аліментів, про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами укладено не було, стягнень за іншими аліментними зобов'язаннями відповідач не має.

Врахувавши вимоги ст. 180, 182, 191 СК України, обставини у справі та надані докази, те що відповідач працює та має постійний дохід, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 05 серпня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, тобто із 31 серпня 2014 року, суд посилався на те, що доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання із відповідача аліментів до подачі позову до суду та того, що відповідач ухилявся від їх сплати у судовому засіданні надано не було.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні із позовом до суду, а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551,2 грн. суд стягнув із відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період, є необґрунтованими і не можуть бути підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

А частиною 2 цієї статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів із відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Тобто, на позивача покладений тягар доказування щодо вжиття заходів для одержання аліментів із відповідача, та ухилення відповідача від їх сплати.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки, письмових доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів із відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати - суду не надано, будь-яких клопотань щодо витребування таких доказів від позивача не надходило, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: