Провадження №2/447/470/16
Справа №447/915/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

01.12.2016 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карбовнік І. М.

при секретарі О.І.Данилів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

в с т а н о в и в:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 12 травня 1984 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на даний час є повнолітніми.

За час шлюбу вона з відповідачем за спільні кошти придбали на праві спільної сумісної власності подружжя однокімнатну квартиру. Вартість квартири згідно п. 3 договору купівлі-продажу квартири становить 21 890,00 грн.

Квартира знаходиться в АДРЕСА_1, на 3-му поверсі 5 поверхового будинку. Квартира складається з однієї житлової кімнати житловою площею 18.9 кв.м., ванни, вбиральні (поєднаної), коридору, вбудованої шафи та кухні. Загальна площа квартири становить 34,6 кв.м.

Документами, які свідчать про перебування у спільній сумісній власності згаданого нерухомого майна, є нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу квартири №1809 від 26 травня 2009 року, витяг з реєстру нерухомого майна 23176090 від 01.07.2009р., технічний паспорт реєстровий номер 476, реєстраційний номер 5240195 від 01 липня 2009р., виданий ДП ТзОВ ПБП «Контур» Новороздільське міське бюро технічної інвентаризації.

Відносини з відповідачем остаточно погіршились, коли нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Але домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, між ними з відповідачем не досягнуто. Відповідач не допускає її до спільної квартири, змінив замок у вхідних дверях квартири та поїхав закордон. Вона зверталася в комунальні підприємства та поліцію, аби потрапити до квартири, але останні повідомляють, що вона повинна звертатися до суду, аби потрапити до свого житла. Дану обставину можуть ствердити свідки.

На момент оформлення договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2009р., який є предметом поділу спільно нажитого майна подружжя за даним позовом, їхні діти були повнолітні, працездатні, у звязку з чим просила винести рішення суду, яким виділити їй у спільну часткову приватну власність 1/2 квартири, що знаходиться в місті Новий Розділ Львівської області, вулиця Лесі Українки і 5, кв.73, на 3-му поверсі 5 поверхового будинку.

В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просили визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частини квартири № 73, яка знаходиться за адресою м. Новий Розділ, вул.. Лесі Українки 15, Львівсьької області.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про день та час слухання справи був сповіщений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі документів, які є в матеріалах справи, і ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечила позивачка.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Пунктом 1 та 2 статті 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Протягом цього періоду сторони придбали на підставі договору купівлі продажу квартиру №73 в м. Новий Розділ по вул.. Лесі Українки 15 Львівської області.

Виходячи з презумпції рівності часток кожного із співвласників, враховуючи пояснення позивачки, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, суд приходить до висновку, про те, що слід визначити ідеальні частки у спільній сумісні власності на квартиру 73, яка знаходиться за адресою м. Новий Розділ, вул.. Лесі Українки 15, Львівської області по 1/2 частині.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.60 ч.3 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У звязку з вищенаведеним позовні вимоги ОСОБА_1 підтвердженні належними доказами у справі і такі підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.57, 60 СК України, ст. 368, 370, 372 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 ідеальної частини квартири №73 в м. Новий Розділ, по вул.. Лесі Українки 15, Львівської області.

Для відповідача рішення може бути переглянуте районним судом за його заявою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : Карбовнік І. М.