АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/1816/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горбунова Я.М.
Провадження № 22-ц/790/6033/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «договірні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Доля О.Ю., Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, та публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів, -

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між публічним акціонерним товариство комерційним банком «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено декілька договорів банківського вкладу, зокрема,: 23 березня 2012 року - за заявою № SAMDN0412 на суму 70 000 грн.; 14 серпня 2013 року - за заявою № SAMDN2669 на суму 40 000 грн.; 15 серпня 2013 року - за заявою № SAMDN5162 на суму 120 000 грн.; 27 серпня 2013 року - за заявою № SAMDN2492 на суму 85 100 грн.; 07 листопада 2013 року - за заявою № SAMDN2620 на суму 110 541 грн.; 29 листопада 2013 року - за заявою № SAMDNWFD100 на суму 130 000 грн.; 26 грудня 2013 року - за заявою № SAMDNWFD500 на суму 110 000 грн. Крім того, 11 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD200 на суму вкладу 6 000 доларів США.

15 січня 2016 року між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу, відповідно до умов яких він набув право вимоги за вищевказаними договорами.

Посилаючись на те, що відповідач неправомірно відмовив у поверненні вкладів та виплаті нарахованих відсотків, з урахуванням уточнених у серпні 2016 року позовних вимог, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суми вкладів з нарахованими відсотками за наступними договорами банківського вкладу: від 23 березня 2012 року за заявою № SAMDN0412 у розмірі 97 537 грн. 64 коп.; від 14 серпня 2013 року за заявою № SAMDN2669 у розмірі 59 515 грн. 47 коп.; 15 серпня 2013 року за заявою № SAMDN5162 у розмірі 178 546 грн. 41 коп.; від 27 серпня 2013 року за заявою № SAMDN2492 у розмірі 126 619 грн. 16 коп.; від 07 листопада 2013 року - за заявою № SAMDN2620 у розмірі 158 065 грн. 99 коп.; від 29 листопада 2013 року за заявою № SAMDNWFD100 у розмірі 190 062 грн. 01 коп.; від 26 грудня 2013 року за заявою № SAMDNWFD500 у розмірі 161 998 грн. 05 коп., а всього стягнути на його користь 972 344 грн. 73 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суми банківського вкладу з урахуванням нарахованих відсотків за договорами банківського вкладу від 23 березня 2012 року за заявою №SAMDN0412; від 14 серпня 2013 року за заявою № SAMDN2669; від 15 серпня 2013 року за заявою № SAMDN5162; від 27 серпня 2013 року за заявою № SAMDN2492; від 29 листопада 2013 року за заявою № SAMDNWFD100; від 26 грудня 2013 року за заявою № SAMDNWFD500 у розмірі 807 502 грн. 68 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23 березня 2012 року, 14 серпня 2013 року, 15 серпня 2013 року, 27 серпня 2013 року, 29 листопада 2013 року, 26 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договори, за умовами якого останній передав відповідачу грошові кошти, а ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався повернути їх та виплатити проценти на умовах та в порядку, встановлених договорами.

15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за вищевказаними договорами банківського вкладу.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано ксерокопії та оригінали заяв на оформлення вкладів, а також квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори банківського вкладу, відкрито відповідні рахунки за договорами, право вимоги за якими на підставі договорами від 15 січня 2016 року набув позивач, грошові кошти було зараховано до банку, а порушення ПАТ КБ «Приватбанк» прав позивача на вільне володіння та користування зазначеними грошовими коштами є підставою для їх стягнення в судовому порядку.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України (НБУ) від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 1 червня 2011 року

№ 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суд першої інстанції вищезазначених положень не врахував, не звернув уваги на те, що надані позивачем квитанції не містять передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів реквізитів, зокрема, відбитку печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ, (квитанція до заяви від 15 серпня 2013 року є фактично чистим аркушем паперу), внаслідок чого дійшов помилкового висновку про належність вищевказаних доказів та відповідно наявність правових та фактичних підстав для задоволення позову.

З наведених підстав оскаржуване судове рішення не можна визнати законним й обґрунтованим.

За таких обставин апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ «ПриватБанк» - задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_2 сум банківських вкладів скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений останнім за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 7 579 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення судового збору скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 7 579 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді