Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
02.12.2016
394/547/16-ц
2/394/372/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2016 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.
при секретарі: Лясковській О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 19.09.2015 року о 17.00 год. по вул. Червоноармійській в с. Надлак відповідач керуючи автомобілем ЗІЛ д.р.н. ВА 5078 ВВ порушив вимоги п. п. 2.3 б, 10.1, 16.12 ПДР України та не надав позивачу перевагу в проїзді на мотоциклі «ЯВА-350»д. р. н. 3068 ЧКВ, яким він керував та здійснив зіткнення, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран колінного суглобу з пошкодженням сухожилку чотирьохголового мяза стегна лівої ноги, ран правої пятки, 3-4 пальців лівої кисті.
По даному кримінальному провадженню були призначені та проведені судово-медичні експертизи відповідно до висновків яких у позивача мали місце тілесні ушкодження у вигляді рваних ран лівого стегна, правої пятки, 3 та 4 пальця лівої кісті відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя терміном більше шести днів.
У звязку з тим, що відповідно до висновків судово-медичних експертиз позивачу причинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, 27.05.2016 року було закрито у звязку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення.
Після отримання тілесних ушкоджень після ДТП в період з 19.09.2015 року по 20.09.205 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, переніс три операції, а з 30.09.2015 року на амбулаторному лікуванні в місцевій лікарні. В період з 09.11.2015 р. по 30.11.2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Кіровоградської обласної лікарні де йому провели хірургічну операцію з пересадки шкіри.
Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив справу слухати справу у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
За клопотанням представника позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2016 року було замінено по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної джерелом підвищеної небезпеки матеріальної та моральної шкоди неналежного відповідача на належного відповідача ОСОБА_2 /а.с.65/.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних письмових доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.
Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В ході досудового розслідування було проведено наступні слідчі дії.
Проведено судово-медичну експертизу, згідно якої у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ран лівого стегна, правої пятки, 3-4 пальців лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоровя, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 17.01.1995 року № 6 п. п. 2.3.2; 2.3.3. Тілесні ушкодження у вигляді саден правої гомілки, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 року № 6 п.п. 2.3.5.
По провадженню також було проведено судово-автотехнічну експертизу відповідно до якої, в дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2, повинен був, під час руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою а перед проїздом рівнозначного перехрестя дати дорогу мотоциклу НОМЕР_2, який наближався до даного перехрестя праворуч, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2, в даній дорожній обстановці, виконуючи вимоги п. п. 2.3. «б», 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору мав у своєму розпорядженні технічну можливість, уникнути ДТП, тому можливо дійти до висновку, що його дії не відповідали вимогам п. п. 2.3. «б», 10.1. 16.12 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, що склалася, водій мотоцикла НОМЕР_2 ОСОБА_1, в момент виникнення небезпеки для його руху, повинен був негайно зменшити швидкість руху керованого ним мотоцикла аж до його зупинки (з технічної точки зору - застосувати екстрене гальмування, як найбільш ефективний спосіб для уникнення даного ДТП), тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2, в даній дорожній обстановці, виконуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху України, тобто будучи уважним, стеживши за дорожньою обстановкою, відповідно зреагувавши на її зміну, перед початком та зміною напрямку руху (поворот ліворуч), на перехресті рівнозначних доріг, надавши дорогу мотоциклу «Ява-350» що наближався праворуч він (ОСОБА_2) з технічної точки зору мав у своєму розпорядженні технічну можливість, уникнути ДТП, тому можливо дійти до висновку, що його дії знаходяться в причинному звязку з ДТП /а.с.13-16/.
Власником транспортного засобу, а саме автомобіля «ЗІЛ»,реєстраційний номер НОМЕР_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_3 /а.с.17/.
З письмового пояснення наданого ОСОБА_3 вбачається, що вранці 19.09.2015 року він передав ОСОБА_2 у тимчасове користування автомобіль «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_4. Разом з автомобілем ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В своєму поясненні вказав, що в трудових відносинах з ОСОБА_2 не перебуває, обставини самої ДТП йому не відомі, так як на її момент знаходився на роботі та брав участь у зборі врожаю /а.с.60/.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Оскільки ОСОБА_3 передав відвідачу ключі та технічний паспорт на зазначений вище автомобіль, а тому останній і повинен відповідати за спричинену ним шкоду, оскільки на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди був законним користувачем та володільцем зазначеного транспортного засобу.
У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа звільняється, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З аналізу зазначених норм права та бланкетної норми права вбачається шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, в нашому випадку автомобілем, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє цим джерелом підвищеної небезпеки, виключенням є тільки положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України (непереборна сила або умисел потерпілого). Але відповідач явку в судове засідання проігнорував та не надав суду документів, які б спростовували його цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, а тому повинен відшкодувати її виходячи з вказаних нижче розрахунків. Крім того досліджені судом документи, які були зібрані в ході досудового розслідування, переконливо вказують на цивільну відповідальність останнього.
Загальна сукупність дій відповідача, а саме отримання у користування автомобіля та технічних документів на нього, керування автомобілем в порушення Правил дорожнього руху України , знаходяться в прямому причинному звязку з настанням наслідків від зазначених дій, а саме вчинення дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння тілесних ушкоджень позивачу.
Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесенні останнім при зверненні до суду, а також витрат за отримання юридичних послуг.
На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 10, 11, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд
Позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: