Справа №295/5214/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої - судді Чішман Л.М.

секретаря Савіної Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, третя особа - Корольовський ВДВС Житомирського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 06.09.2010 року, винесеної Корольвським ВДВС Житомирського міського управління юстиції в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1. При цьому посилається на те, що 16.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0501/0508/71-101. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 16.05.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира №27, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відповідно до договору факторингу №15 відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за зобов'язаннями віповідача по кредитному договору від 16.05.2008 року. Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, на підставі відкритого виконавчого провадження було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 06.09.2010 року, що належить відповідачу, в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці в ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Посилаючись на те, що позивач має пріоритетне право на задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження у випадку невиконання або не належного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком.

Представник позивача Пилипенко О.С. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, третьої особи, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави.

Стаття 58 Закону України "Про заставу" передбачає, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом.

Судом встановлено, що 16.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0501/0508/71-101. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.05.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира №27, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

27 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло прав кредитора до ОСОБА_1. Окрім того, відповідно до договору про відсутплення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року відповідач набув права нового іпотекодержателя до відповідача.

Зі змісту копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №54288606 від 01.03.2016 року вбачається, що Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження №б/н від 06.09.2010 року, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави.

У відповідності до вимог ст. 672 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Суд приходить до висновку, що позивач має пріоритетне право на задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження, оскільки третя особа постанову про арешт майна боржника винесла пізніше - 06.09.2010 року, аніж внесене обтяження нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. від 16.05.2008 року, який наклав заборону на відчуження вказаного майна.

Оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, порушуються права банку на першочергове задоволення вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно ч. 2 ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чииній на момент винекнення спірних правовідносин) передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відповідно ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чииній на момент винекнення спірних правовідносин), стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, арешт та заборона на відчуження такого майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя та власника майна, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

вирішив:

Звільнити заставне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1 з-під арешту, шляхом скасування арешту накладеного постановою Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та заборону його відчуження №б/н від 06.09.2010 року.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.М. Чішман