Провадження № 2/161/645/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Просто-Страхування», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивував тим, що 27.12.2013 року внаслідок недотримання ПДР відповідач скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «ЗАЗ», д.н.з. Е7113ВН, який належить ОСОБА_5, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Позивач зазначає, що йому надано право керування автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. Е7113ВН. Вина відповідача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення.

Вартість відновлювальних робіт та інших витрат по проведенню ремонту складає 7 325,82 грн. Відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдані збитки. Крім того, внаслідок ДТП позивачу було завдано душевних хвилювань, порушено звичний стан життя у звязку із відсутністю автомобіля, а тому просить стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 5 000 грн. за завдану моральну шкоду.

Оскільки, діями відповідача йому, як користувачу транспортного засобу було спричинено матеріальну шкоду, просить стягнути з відповідача суму збитків та моральну шкоду.

Ухвалою суду від 08.02.2016 року до участі в цивільній справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «ПРОСТО-страхування»

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що він фактично є власником автомобіля, придбав його по дорученню в ОСОБА_5 Запропонована сума відповідачем була значно меншою ніж фактичні витрати на ремонт, тому замовив експертне обстеження. Оскільки, на момент ДТП транспортним керував відповідач, то він і повинен відшкодувати завдані збитки.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 вимоги позову не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що в даній справі неналежний позивач, оскільки ОСОБА_2 не є власником транспортного засобу, який зазнав пошкоджень, довіреності на представництво ОСОБА_5 немає. Разом з тим, в даній справі і неналежний відповідач, оскільки ОСОБА_4 не є власником автомобіля, яким керував, а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування». Вимогу позову необхідно предявляти до страхової компанії.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, заяви про розгляд справи у відсутності представника «ПРОСТО-страхування» на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 24.01.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що 27.12.2013 року о 18 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. Г7188ВН в с. Підгайці Луцького району Волинської області, не вибрав безпечну швидкість для руху, не справився з керуванням, скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «ЗАЗ» д.н.з. Е7113ВН, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1 ПДР України (а.с. 4).

Внаслідок ДТП автомобілю марки «ВАЗ» д.н.з. Г7188ВН було спричинено механічні ушкодження, які зафіксовані в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.12.2013 року. Згідно довідки виданої ОСОБА_2, автомобіль отримав механічні пошкодження передньої частини автомобіля.

Висновком №16 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля ЗАЗ-968М д.н.з. Г7188ВН від 22.03.2014 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 2 566,32 грн. (а.с. 10-13).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що міститься в матеріалах справи вбачається, що власником автомобіля «ВАЗ» д.н.з. Г7188ВН, є ОСОБА_5 (а.с. 16).

Згідно довіреності від 03.06.2003 року (а.с. 8) ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2, ОСОБА_6, кожного зокрема керувати, зняти з обліку в органах ДАІ і продати належний їй на підставі технічного паспорта ГД № 837518 автомобіль марки «ВАЗ» д.н.з. Г7188ВН. Довіреність видана терміном на 3 роки. Отже, на момент ДТП термін дії довіреності закінчився.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована згідно з полісом № АЕ/0929310 в ПАТ «ПРОСТО-страхування».

Тобто, ПАТ «ПРОСТО-страхування» згідно вимог ст.ст. 22, 28, 29, 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобовязаний відшкодувати потерпілому, завдану шкоду у межах лімітів відповідальності.

Однак, позивач в судовому засіданні настоював на тому, щоб шкода була відшкодована саме заподіювачем шкоди -- відповідачем.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Оскільки, відповідно до вищевказаної правової позиції, позов про відшкодування шкоди, завданої ДТП може бути предявлений безпосередньо до заподіювача, а не до страхової компанії, то відповідач ОСОБА_4 є належним відповідачем у даній справи.

Разом з тим, вирішуючи питання, чи має право позивач на відшкодування шкоди, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником пошкодженого майна є ОСОБА_5 і вона має право на відшкодування шкоди заподіяної її майну.

Позивач лише наділений правом керування. Тобто, у позивача ОСОБА_2 є лише речове право на предявлення позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Але, не будучи власником транспортного засобу ОСОБА_2 мав би довести, що саме йому завдано шкоду і він поніс фактичні витрати на ремонт автомобіля та подати суду належні докази щодо оплати вартості відновлювального ремонту.

З пояснень в судовому засіданні позивача вбачається, що ремонту автомобіля він не проводив. Відповідно позивачем не надано жодних доказів оплати відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, які б підтверджували втрати, які він зробив, і на відшкодування яких має право.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено спричинення йому шкоди внаслідок ДТП, в звязку з чим вимоги позову є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 33, 386, 1166, 1178, 1187, 1188 ЦК України суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Просто-Страхування», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій