№2-др/639/17/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Івановой І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених та невизнаних прав ,-

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення до рішення від 11 грудня 2014 року у справі № 639/11135/14 за його позовом до ОСОБА_2 про захист порушених та невизнаних прав.

Разом зі звернення до суду з вказаною вище заявою , ОСОБА_1 заявив відвід судді Івановій І.В., який був підтриманий його представником ОСОБА_3 у судовому засіданні. Також представник ОСОБА_1, ОСОБА_3 уточнила, що відвід заявлений на підставі ч. 1 п. 4 ст. 20 ЦПК України.

Заяву про відвід судді Івановій І.В. Стратієнко С.Ф. обґрунтовує тим, що це провадження є третім, відкритим по його вимогам про захист процесуальних прав на позов та рівність сторін, про захист матеріальних прав, до порушення яких призвело порушення норм процесуального права, а рішення від 11 грудня 2014 року є третім, яким відмовлено на посилання на нібито вирішення спору рішенням від 7 грудня 2001 року. Рішення від 08 вересня 2011 року ухвалено у провадженні , відкритому після примусу судді Іванової І.В. сплатити судовий збір за заяву про розгляд не розглянутих позовів,тому вимоги про розгляд справи про встановлення факту прийняття спадщини були тільки доповненням до цієї заяви, спотворення яких на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спрямовано на залишення без розгляду справи та заявлених у них вимог. Неправосудні примуси сплати судового збору за заяву про виконання судом його основного завдання щодо вчасного та неупередженого вирішення справи згідно диспозитивності цивільного судочинства та на засадах змагальності сторін вже були застосовані суддею Срокіною І.І. та двічі суддею Івановою І.В. для унеможливлення оскарження завідомо неправосудних відмов у розгляді по суті посиланнями на рішення від 07 грудня 2001 року. Починаючи з 2003 року усі дії судді Іванової І.В. спрямовані на скасування його прав на позов та рівність сторін, на скасування прав на розгляд по суті вимог , залишення яких без розгляду рішенням від 07 грудня 2001 року призвело до встановлення прав ОСОБА_2 на домоволодіння, яке по закону не може йому належати. Суддя Іванова І.В. причетна до зникнення його касаційної скарги від 20 вересня 2001 року , оскільки вона здійснювала процесуальні дії у цій справі після переходу судді Меркулової Т.В. до апеляційного суду. Тому наявність копії «зниклої» касаційної скарги у відповідача є підставою вважати, що ця скарга разом з усіма додатками була передана йому суддею, про неформальні відносини з якою з 1988 року він нагадував судді у присутності його представника неодноразово. Висновки рішення від 18 грудня 2012 року є доказом неправосудного рішення від 08 вересня 2001 року , тому мали бути підставою для самовідводу судді Іванової І.В., яка не розглянула по суті вимоги, обґрунтовані чинними висновками суду, не зазначення яких у її рішенні унеможливило оскарження неправосудності такої відмови. Суддя не розглянула заяву про завідомо неправдиві звинувачення ОСОБА_2 та суддів у фальшуванні її прав, заяву про отримання ним прав власності обманом, встановила, що зі справи вилучено постанову Харківського обласного суду від 26 квітня 1996 року , дослідила рішення від 07 липня 1997 року , але не повідомила правоохоронним органам про дії ОСОБА_2, які містять ознаки шахрайства та доказом зловживання довірою ОСОБА_4 , не зазначила цих заяв та встановлених обставин у рішенні , що залишило їх за межами оскарження встановлення прав відповідача обманом. Суддя не розглядала заяву про обєднання проваджень, тому зєднання проваджень після апеляційного перегляду застосовано для позбавлення його доступу до правосуддя з вимогами про розгляд справи та позовів посиланням на рішення від 08 вересня 2011 року, яким ця справа та ці позови не розглядалися. Згідно заяви про обєднання проваджень судді мала встановити завдану йому шкоду у провадженні , у якому скасування рішення , ухваленого по сфальшованій експертизі , було підставою для відшкодування завданої йому майнової та немайнової шкоди, закриття якої є діїю, спрямованою на скасування його прав на користь ОСОБА_2 . У цьому провадженні суддя Іванова І.В. вимоги про захист процесуальних та матеріальних прав знову спотворила на вимоги щодо прав користування .

Суд, вислухав пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3, думку ОСОБА_2 , вважає, що підстав для відводу судді немає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.20 ЦПК України, суддя не може брати участі у розгляді справи і підлягає відводу, якщо є інші обставини , які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Вищезазначені посилання ОСОБА_1 та його представника строяться лише на припущеннях, нічим не підтверджені.

Незгода ОСОБА_1 та його представника з рішеннями ,які ухвалювалися раніше під головуванням судді Іванової І.В. по позовами ОСОБА_1 та на їх думку є неправосудними, не може бути підставою для відводу та викликати сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Рішення , на які позивач посилається у своєму відводі на теперішній час є чинними.

Керуючись ст. 20, 23,24 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Івановій І.В. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

суддя І.В. Іванова