Єдиний унікальний номер 235/664/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1906/2016
Головуючий в 1 інстанції:Величко О.В.
Доповідач: Новікова Г.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н ЕМ У К РА Ї Н И

26 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: комунальне підприємство «Красноармійський центр єдиного замовника» про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 25 липня 1981 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. 28 жовтня 2002 року шлюб між ними розірвано.

З 03 травня 1982 року він є наймачем 2-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі також зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та їх повнолітній син ОСОБА_3.

На даний момент відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні спірною квартирою, змінили замки на вхідних дверях квартири та викинули на смітник його особисті речі.

Після примусового виселення з квартири він змушений шукати собі інше житло; звертався до відповідачів з проханням не чинити йому перешкоди в проживанні в квартирі, однак відповідачі добровільно вирішити спір відмовились.

Просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1, де він є наймачем; зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні цим приміщенням.

У квітні ОСОБА_1 надав суду уточнену позовну заяву, в якій просив усунути перешкоди, які чинять ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні цим приміщенням; вселити в зазначену квартири та зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати йому ключі від цієї квартири.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. ОСОБА_4 не оспорює факт,що він є наймачем спірного жи -тла. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначала, що перешкод для проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі не чинить, проте ця обставина спростовується матеріалами справи, а саме актом обстеження від 11 березня 2016 року, в якому зазначено, що на момент обстеження у квартирі №32 знаходились дружина ОСОБА_1 та його син, доступ до квартири ОСОБА_1 надавати відмовились.

Також відповідач ОСОБА_2 неодноразово вказувала, що ОСОБА_1 проживає з 2003 року з іншою жінкою, для проживання вони придбали квартиру, в якій проживають разом. Ці обставини спростовуються матеріалами справи і особистими показаннями ОСОБА_1, а саме його шлюб з другою жінкою тривав з 06.12.2005 року по 12.05.2014 року. В період шлюбу вони проживали в квартирі АДРЕСА_2 колишньої дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_5,яка належить їй на підставі договору міни від 30.05.2005 року. Тобто, цю квартиру ОСОБА_5 обміняла майже за 7 місяців до укладення шлюбу з ОСОБА_1 і він до неї ніякого відношення не має. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 він не міг вселитися в спірну квартиру ще й з тієї причини, що там проживала мати колишньої дружини.

Крім того, суд не врахував ту обставину, що в матеріалах справи відсутня довідка, яка б свідчила про те, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання чи будь яке нерухоме майно крім спірної квартири.

Також суд вийшов за межі позовних вимог,зазначивши, що позивач втратив право корис- тування спірним жилим приміщенням.

В судове засідання з'явилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 та його представник-ОСОБА_7. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою сторонами особисто (а.с.98). Представник ОСОБА_1 -ОСОБА_7 звернувся з заявою про повторне відкладення слухання справи у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі. Однак його заява не може бути задоволена з тих підстав, що розгляд справи за заявою представника ОСОБА_1 -ОСОБА_7 уже відкладався, повторне відкладення розгляду справи призведе до необґрунтованого затягування та порушення строків розгляду справи, а також порушення прав сторін.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселенні,суд першої інстанції виходив із того, що доказів щодо порушення житлових прав ОСОБА_1 з боку відповідачки не надано. Позивач підтвердив, що не проживав в спірній квартирі без поважних причин, так як створив нову сім'ю. Незважаючи на встановлення факту обмеження доступу до спірної квартири ОСОБА_1 з боку відповідачки вже після звернення до суду останньої за захистом порушених прав,судом не встановлено наявність перешкод у користуванні спірною квартирою. Позовні вимоги ОСОБА_1 суд розцінив як спосіб захисту на перший позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом. Факт обмеження доступу позивача до квартири з боку відповідачки суд розцінив як захист її прав,оскільки на той момент між сторонами мав місце житловий спір.

Разом з тим такий висновок не відповідає встановленим обставинам, та ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.1981 року по 28.10.2002 року.

ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1. Крім ОСОБА_1 в квартирі зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та їх повнолітній син ОСОБА_3.

Згідно акту житлових органів від 11 березня 2016 року при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що в квартирі присутні колишня дружина ОСОБА_1 та його син, однак доступ ОСОБА_1 в квартиру надати відмовились у зв»зку із тим, що останній не проживає в квартирі більше 13 років.

Відповідно до акту ТОВ «Будінвест-сервіс» від 20.07.2015 року ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2003 року.

ОСОБА_1 перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 06.12.2005 року по 12.05.2014 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 відмовлено.

Таким чином встановлено, що позивач набув право користування спірною квартирою у встановленому законом порядку і це право ніким не припинено. ОСОБА_1 не визнано таким, що втратив право користування спірним житлом.

Встановлено, що між позивачем та відповідачкою виникли неприязні стосунки, що потягло за собою розірвання шлюбу 28.10.2002 року. З 06.12.2005 року по 12.05.2014 року ОСОБА_1 перебував у іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та проживав в належній їй квартирі АДРЕСА_2. Відповідач не має вільного доступу до спірного житла за відсутності ключів від неї, однак інтерес до житла не втратив. Відповідачі не оспорювали і в суді апеляційної інстанції підтвердили, що в 2008 році поміняли замки на вхідні двері в спірну квартиру у зв'язку із їх поломкою, однак ключі позивачеві не передавали. До лютого 2016 року протягом п'яти років в спірній квартирі разом з відповідачами проживала паралізована мати ОСОБА_2. До вирішення спору в суді не пускали позивача в спірну квартиру.

Неприязні стосунки, відсутність ключів від квартири та перебування в шлюбі з іншою жінкою не давали можливості ОСОБА_1 проживати в спірній квартирі разом із відповідачами, що є поважною причиною його не проживання в спірній квартирі. Крім того, актом житлових органів від 11 березня 2016 року зафіксовано, що колишня дружина ОСОБА_1 та його син відмовилися впустити ОСОБА_1 в спірну квартиру, таким чином, чинячи йому перешкоди в користуванні спірним житлом.

Установивши, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди в користуванні жилим приміщенням, такі перешкоди підлягають усуненню і вселенню позивача в спірну квартиру.

Таким чином висновок суду про відсутність доказів про перешкоди з боку відповідачів суперечить встановленим обставинам.

Доводи позивача про те, що відповідачі його не впускають в спірну квартиру нічим не спростовано.

Посилання на те, що підтвердженням не проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі з 2003 року є акт від 20.07.2015 року, не можуть бути прийняті до уваги як доказ неповажності причин проживання, оскільки сам зміст акту вказує на те, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з 2003 року, однак зазначений акт не містить причин його не проживання там, а тому не може служити доказом не проживання з неповажних причин.

Факт обмеження доступу позивача до квартири з боку відповідачки суд розцінив як захист її прав,оскільки на той момент між сторонами мав місце житловий спір. Разом з тим, не прийняв до уваги порушення та можливість захисту прав позивача.

Посилання на те, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 квітня 2016 року встановлено, що відповідач не має іншого постійного місця проживання.

Таким чином встановлено, що право ОСОБА_1 користування спірною квартирою порушується, а тому підлягає захисту шляхом вселення його в спірну квартиру та зобов'язання передачі йому ключів від неї.

Вказівка на те, що в спірній квартирі відсутнє майно позивача, що свідчить про його не проживання в квартирі, не може бути прийнята до уваги, оскільки така обставина на може спростувати висновок про поважність причин не проживання в спірній квартирі.

Доводи про те, що позивач не приймає участі в оплаті комунальних послуг, також не є підставою для відмови в позові, оскільки зазначені питання можуть бути вирішеними шляхом пред'явлення позову.

За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: комунальне підприємство «Красноармійський центр єдиного замовника» про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні жилим приміщенням,надавши останньому ключі від квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: