Провадження 2/201/2952/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі: секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті батька позивача ОСОБА_3 04 січня 2016 року залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири № 121 у буд. 118, корп. 2, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 липня 2016 року ОСОБА_1 належить 1/3 частка трикімнатної квартири № 121, буд. 118, корп. 2 по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 лютого 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська згідно з розпорядженням №1/215-2001 від 13 лютого 2001 року, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №197п-37-138. Відповідач, який є братом померлого ОСОБА_3, мешкає у вказаній квартирі і також йому належить частка у спірній квартирі. Позивач не може скористатися своїм правом на користування, розпорядження належною йому власністю, оскільки відповідач перешкоджає позивачу вселитися у квартиру № 121, буд. 118, корп. 2, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро. Крім того, позивач посилається на те, що йому стало відомо, що відповідач 08 червня 2016 року уклав з ОСОБА_4 договір довічного утримання, про що свідчать відомості про державну реєстрацію обтяжень.

У звязку із перешкоджанням відповідачем у користуванні належною позивачу власністю, а саме у вселенні до вищевказаної квартири, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_5 встановлено у ході розгляду справи, після смерті батька позивача ОСОБА_3 04 січня 2016 року (а.с. 6, 8), ОСОБА_1 успадковано майно, яке складається з 1/3 частини квартири № 121, буд. 118, корп. 2 по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро. У даній квартирі спадкодавець був зареєстрований ( а. с. 15).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 липня 2016 року ОСОБА_1 належить 1/3 частка трикімнатної квартири № 121, буд. 118, корп. 2, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 лютого 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська згідно з розпорядженням №1/215-2001 від 13 лютого 2001 року, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 197п-37-138 (а.с. 10).

ОСОБА_2 мешкає у вказаній квартирі і також йому належить частка у спірній квартирі.

Між відповідачем та ОСОБА_4 08 червня 2016 року було укладено договір довічного утримання, про що свідчить відомості про державну реєстрацію обтяжень (а.с. 13-14)

Позивач не може скористатися своїм правом на користування, розпорядження належною йому власністю, оскільки відповідач перешкоджає позивачу вселитися у квартиру № 121, буд. 118, корп. 2, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро.

Позивач звертався до Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського ВП ГУ НП Дніпропетровської області із заявою про факт перешкоджання ОСОБА_2 до доступу до вищезазначеної квартири. Листом від 31 серпня 2013 року позивачу рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного питання (а.с. 16)

Положеннями ст. 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вимогами ст. 319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 155 ЖК України гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що дії відповідача, які виразились у перешкоджанні позивачу у користуванні квартирою № 121, буд. 118, корп. 2, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро, порушують права позивача закріплені в ст. ст. 317, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України на користування належним йому майном і ці права мають бути захищені судом, шляхом вселення позивача у спірну квартиру та усуненням цих перешкод.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 551,20 гривень.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 47 Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Таким чином, ОСОБА_5 приймала участь у розгляді справи у якості представника ОСОБА_1, суд не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі її як особи, яка надає правову допомогу, а тому підстав для стягнення коштів у зазначеному розмірі немає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою № 121 у будинку 118, корп. 2, по вул. Набережна Перемоги, м. Дніпро, шляхом вселення ОСОБА_1 у належну йому частину квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у сумі 551,00 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 00 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський