ЄУН № 174/577/16-ц
н/п 2/174/377/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

( з а о ч н е)

23 грудня 2016 року Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

позивачки - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку набувальної давності вказуючи, що житловий будинок № 29 з господарчими спорудами по вул.Зелена у м.Вільногірську Дніпропетровської області належав на праві спільної сумісної власності її батькам - ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.1987 року, будинок №29 з господарчими спорудами по вул.Зелена у м.Вільногірську Дніпропетровської області, був поділений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та за її батьком було визнано право власності на 12/25 частин, а за матірю було визнане право власності на 13/25 частин, зазначеного житлового будинку з господарчими спорудами. 14.11.1994 року її батько ОСОБА_4 - помер. На час його смерті її батьки були розлучені, тому спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були вона, відповідач ОСОБА_3 (її сестра), та ще дві їхні сестри, з яких одна відмовилася від спадщини на її користь, а інша спадщину не приймала. Вона та відповідач подали заяви до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, про прийняття спадщини після смерті їхнього батька. Вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.01.1997 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, отримала спадщину у вигляді 2/3 часток з належного батькові за життя майна, яке складалося з 12/25 частин від житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами по вул. Зелена, 29, у м. Вільногірськ Дніпропетровської області. Тобто, фактично вона отримала у власність 8/25 частин вищезазначеного нерухомого майна. Відповідач у свою чергу свідоцтво про право на спадщину після смерті їхнього батька у нотаріальної конторі відмовилася отримувати, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою від 20.08.1999 року, що вона (відповідач) у володіння і управління спадковим майном не вступала, і претензій щодо цього майна у неї ні до кого не має. Згідно діючого на той час Цивільного кодексу УРСР, а саме ст.ст.549,553 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав на протязі шести місяців після відкриття спадщини заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, і на протязі цих шести місяців не відмовився від спадщини. Таким чином, відповідачці ОСОБА_3 належить на праві власності 4/25 частин житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами по вул. Зелена, 29, у м. Вільногірськ Дніпропетровської області. При цьому, вона з 14.11.1994 року і до цього часу, відкрито володіє та користується у повному обсязі вищезазначеним житловим будинком та господарськими будівлями, в тому числі і 4/25 частин вказаного нерухомого майна, яке належить відповідачці. У свою чергу відповідач з часу відкриття спадщини у вигляді 4/25 частин вищезазначеного спірного домоволодіння, а саме з 14.11.1994 року, своєю часткою нерухомого майна взагалі не користується, та ніяких дій щодо фактичного володіння спірним нерухомим майном не вчиняє, як і не вчиняє дії щодо отримання правовстановлюючого документа на свою частку спірного нерухомого майна. Так з 14.11.1994 року і до цього часу відповідач не користується належною їй за законом часткою нерухомого майна, не приймає ніякої участі в утриманні цього майна, та ніколи у цьому житловому будинку не проживала. Відповідачка постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вважає, що за нею може бути визнано право власності на 4/25 частин спірного нерухомого майна, належного відповідачу, в порядку набувальної давності, приймаючі до уваги, що вона відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном протягом 22 років (з яких 15 років з необхідних 10 років за законом після 01.01.2001 року), утримує його, час від часу здійснює необхідний ремонт спірного житлового будинку та господарчих будівель, сплачує комунальні послуги, тому вважає, що виникли усі підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю на 4/25 частин вищезазначеного житлового будинку з господарчими будівлями. Просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 4/25 частини житлового будинку «А» жилою площею 57,2 кв.м. з відповідною частиною господарчих та побутових споруд та будівель: літня кухня «Б», сарай «В», гараж «Г», туалет «Т», забори № 1, № 3, ворота № 2, водопровід № 4 по вул. Зелена № 29 у м. Вільногірськ Дніпропетровської області, належну ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснила що вона та її сестра ОСОБА_3 подали заяви на прийняття спадщини після смерті батька. Вона свою частку оформила і живе в цьому будинку, а ОСОБА_3 в будинку не проживала і не проживає, в 1999 р. вона написала заяву про відмову від своєї частки спадщини, цю заяву вона (позивачка) відвезла до нотаріальної контори, але там цю відмову вже не прийняли, сказали що треба тепер оформити спадок, а потім вже розпоряджатися ним. Усі ці роки сестра для утримання будинку будь-яких дій не вчиняла. Стосунки з сестрою не підтримують. В будинку позивачка зареєстрована з 23.12.1991 року, проживає з дитинства і до цього часу.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення проти позову не надала. (а.с.29, 36).

Третя особа у справі ОСОБА_2 пояснила, що позивачка та відповідачка - це її дочки. Проти задоволення позову вона не заперечує, оскільки вона проживає в будинку з позивачкою, яка її доглядає, а ОСОБА_3 не приїжджає і не допомагає, займається своїм життям. Давати покази в якості свідка відмовилася на підставі ст. 63 Конституції України.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_5 суду показав, що з 1993 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою, до квітня цього року проживали разом в будинку позивачки. За весь цей час утримували будинок він та позивачка, ремонтували будинок, надвірні будівлі. ОСОБА_3 ніякої участі в утриманні будинку не приймала, останній раз приїжджала приблизно 3-5 років тому, більше її не бачив.

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про смерть, згідно з яким ОСОБА_4 помер 13.11.1994 року в с.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 53. (а.с. 8)

Факт належності ОСОБА_4 12/25 частин в жилому будинку № 29 по вул.Зеленій в м.Вільногірську на праві власності підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду від 12.08.1977 року. (а.с. 7)

Факт прийняття спадщини після смерті батька позивачкою ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 20.01.1997 року, згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_4 є його дочка - ОСОБА_1 на 2/3 частки спадкового майна, 1/3 частка спадкового майна залишається відкритою для спадкоємиці - ОСОБА_3. В спадкове майно входить 12/25 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд і будівель по вул. Зелена, будинок 29 в м.Вільногірську Дніпропетровської області. (а.с. 9)

Згідно копії технічного паспорта на жилий будинок по вул.Зеленій буд. 29 від 14.12.2009 року, власниками будинку є ОСОБА_2, якій належить 13/25 частини будинку, та ОСОБА_4, якому належить 12/25 частини будинку. (а.с.11)

Згідно повідомлення Верхньодніпровської нотаріальної контори Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла його донька ОСОБА_3, яка на момент подачі заяви була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с. 34)

Згідно квитанції від 28.09.2016 року, позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с. 1).

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд не приймає у якості допустимого доказу заяву ОСОБА_3 від 20.08.1999 року, яка адресована державній нотаріальній конторі м.Вільногірськ, згідно якої остання зазначала, що їй відомо про спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, у володіння і управління спадковим майном вона не вступала, претензій мати не буде, до суду звертатись не буде. (а.с.10), оскільки вказана заява подана відповідачкою після спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини та не містить прямої відмови від спадщини у виді частини житлового будинку, належного померлому ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з ст.ст.549,553 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав на протязі шести місяців після відкриття спадщини заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, і на протязі цих шести місяців не відмовився від неї.

Згідно з ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Виходячи з аналізу вказаних правих норм, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, добросовісність заволодіння майном є однією із найважливіших ознак для визнання права власності на річ за набувальною давністю, оскільки забезпечує захист прав законного власника речі від незаконних дій набувача.

У ст. 344 ЦК не вказано, якого набувача слід вважати добросовісним, проте визначення добросовісного набувача міститься у ст. 388 ЦК, згідно з якою добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про неправомірність укладення договору.

Таким чином, добросовісним володільцем слід вважати особу, яка при заволодінні річчю не повинна була знати, що дане володіння є незаконним, тобто, у разі визнання права власності в порядку набувальної давності, позивач, як незаконний володілець, на момент початку володіння майном та протягом всього часу володіння ним повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті 13.11.1994 року ОСОБА_4, який був батьком позивачки ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3, відкрилась спадщина на 12/25 частин житлового будинку №29 по вул.Зеленій в м.Вільногірську Дніпропетровської області, належних останньому, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановлені законом строки звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, позивачка ОСОБА_1 оформила своє право на спадщину та отримала відповідне свідоцтво, успадкувавши 2/3 частки вказаного спадкового майна, а ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину не отримувала.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_3, шляхом подання до нотаріальної контори у встановлені строки заяви, фактично прийняла спадщину, яка залишилася після померлого ОСОБА_4 у виді частини спірного будинку, про що позивачці ОСОБА_1 було відомо як на час набуття у володіння вказаного майна, право на яке належить в порядку спадкування відповідачці ОСОБА_3, так і на протязі усього часу володіння ним, тобто з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 і до теперішнього часу.

Таким чином, у суду відсутні достатні підстави вважати, що позивачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна в сенсі ст.344 ЦК України.

До того ж, від вказаної спадщини відповідачка ОСОБА_3 у встановлений законом строк не відмовлялася, а її заява від 20.08.1999 року, яка адресована державній нотаріальній конторі м.Вільногірськ, не може бути розцінена судом як така відмова, оскільки, як вказано вище, подана відповідачкою ОСОБА_3 після спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини та не містить прямої відмови від спадщини у виді частини житлового будинку, належного померлому ОСОБА_4

При таких обставинах, відповідачка ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину у виді частини житлового будинку по вул.Зелена, 29 м. Вільногірськ Дніпропетровської області після померлого батька ОСОБА_4, яка належить їй на законних підставах і від свого права власності на це майно, яке до того ж підлягає державній реєстрації, у встановленому законом порядку, передбаченому ч.3 ст. 347 ЦК України, не відмовлялася.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3 має право на частину будинку № 29 по вул. Зелена м. Вільногірськ Дніпропетровської області в порядку спадкування, від свого права власності на це майно у встановленому законом порядку не відмовлялася, а позивачка ОСОБА_1 не являється добросовісним набувачем спірного майна в сенсі ст.344 ЦК України, тому правові підстави для визнання за останньою права власності на частину житлового будинку, належного ОСОБА_3 відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити.

В звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі ст. ст. 182, 344, 347, 388 ЦК України, ст.ст.549,553 ЦК УРСР, і керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 215, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку набувальної давності - відмовити в повному обсязі.

Понесені позивачкою судові витрати віднести на її рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2016 року.

Головуючий - суддя : А.А. Борцова