Справа № 472/242/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2016 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Безденежного М.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділення частки будинку із спільної часткової власності та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділення частки будинку із спільної часткової власності та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що є власником 40/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд і будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 02.08.1990 року № 616, зареєстрованого в Веселинівській філії ММБТІ від 02.08.1990 року № 303.

Титульним власником 60/100 частини житлового будинку є ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 01.11.1989 року № 1030, зареєстрованого в Веселинівській філії ММБТІ від 01.11.1989 року за № 303.

Даний житловий будинок вже розділений між сторонами на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремими комунікаціями.

Рішенням виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 14 від 27.02.2015 року «Про надання дозволу на виділення в окрему юридичну адресу" 40/100 частини житлового будинку, яка належить позивачу, присвоєна окрема юридична адреса: АДРЕСА_2.

У зв'язку з відсутністю іншого титульного співвласника будинку неможливе укладення договору про поділ нерухомого майна у порядку ст.367 ЦК України, таким чином перешкоджає позивачу у реалізації свого права розпорядитися майном.

Просить виділити зі спільної часткової власності 40/100 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 та визнати право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 житловою площею 13,4 кв.м. загальною площею 37,7 кв.м., зазначений на платні за літ. - А-1, сарай - за літ. Б, вбиральня - за літ. Д, споруди за №5 та на 1/2 частки споруди за №3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просили позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася надала до суду заперечення на позовну заяву в якому зазначила, що на спірний будинок, або його частину вона не претендує, вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 40/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд і будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договору дарування від 02.08.1990 року № 616, зареєстрованого в Веселинівській філії ММБТІ від 02.08.1990 року № 303. /а.с.-5/.

Титульним власником 60/100 частини житлового будинку є ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 01.11.1989 року № 1030, зареєстрованого в Веселинівській філії ММБТІ від 01.11.1989 року за № 303, що підтверджується інвентарною справою № 261/8150.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кривий ріг Дніпропетровської області помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 13/.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема на 60/100 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. Право на спадкування даної частини будинку набула дружина померлого - ОСОБА_4, але спадщину не оформила.

Також встановлено, що 60/100 частини вказаного будинку ОСОБА_5 придбав перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 в 1989 році, тому у відповідності до ст. 22 КпШС, що діяв на час придбання частини будинку, має право на отримання частки від 60/100 частини житлового будинку.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірваний рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17.11.1993 року.

Встановлено, що на даний час між співвласниками склався відповідний порядок користування житловим будинком.

Такзгідно акту Веселинівської філії ММБТІ від 07 серпня 2015 року, у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1 відповідно до технічного паспорту перебувають наступні приміщення та споруди: житловий будинок літ. - А-1, сарай - за літ. Б, вбиральня - за літ. Д, споруди за № 3, 5.

Згідно акту Веселинівської філії ММБТІ від 07 серпня 2015 року, у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_3, перебувають наступні приміщення та споруди: житловий будинок літ. - А, погріб Впд, споруди за №1,2,4.

Даний житловий будинок вже розділений між сторонами на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремо комунікаціями, кожен із співвласників самостійно несе витрати по утриманню своєї частини домоволодіння, протягом тривалого часу між ними склався певний порядок користування домоволодінням, згідно якого кожний користується своєю, ізольованою частиною.

В судовому засіданні встановлено, що споруда за №3, яка зображена в технічного паспорту, є огорожею що розміщена на земельній ділянці ОСОБА_1 та іншого співвласника та призначена для спільного використання.

Рішенням виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 14 від 27.02.2015 року 40/100 частини житлового будинку, яка належить позивачу, присвоєна окрема юридична адреса: АДРЕСА_2. /а.с.-18/.

Оскільки фактично володіючи частиною житлового будинку позивач позбавлений юридичної можливості вирішувати будь-які питання з іншим співвласником.

Така ситуація порушує права та законні інтереси позивача, оскільки за наявності однієї адреси та двох співвласників в позивача виникають складнощі зокрема в здійсненні продажу своєї частини будинку.

Відповідно до ст. 364 ЦК країни співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтею 367 ЦК майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак позивач позбавлений можливості вирішити вирішити питання в позасудовому порядку про поділ в натурі спільної частковій власності будинку, оскільки титульний власник іншої частини помер, а колишні дружини отримали правовстановлюючі документи на іншу частину будинку.

Пунктом 7 Постанови пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року за №7 ,,Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна Веселинівської філії ММБТІ за технічними показниками кожна 40/100 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. /а.с.-19/.

В судовому засіданні доведено, що частки, які позивач просить виділити є подільними і відокремленими, тому їх виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Такий порядок поділу домоволодіння не порушує права жодного зі співвласників (сторін), буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зі спільної часткової власності 40/100 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 житловою площею 13,4 кв.м. загальною площею 37,7 кв.м., зазначений на платні за літ. А-1, сарай за літ. Б, вбиральня за літ. Д, споруди за №5 та на 1/2 частки споруди за №3.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області П. О. Чаричанський