Номер провадження: 22-ц/785/5810/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Черевко П.М., Цюри Т.В., при секретарях Колмакові В.І., Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2016р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, зобовязання вчинити певні дії і стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и л а:

11 вересня 2015р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, зобовязання вчинити певні дії і стягнення суми боргу за договорами банківських вкладів.

В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що 02 червня 2014р. між ОСОБА_2 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір №006-15528-020614 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у євро, згідно якого вклад в розмірі 6000євро залучався на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок №8047 та по 29 листопада 2014р. включно.

08 червня 2013р. між ОСОБА_2 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір №008-20685-240413 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, з використанням та обслуговуванням платіжної картки, відповідно до якого банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок №1859 у євро. По закінченню строку залучення депозитних коштів грошові кошти у розмірі 6000 євро були повернуті на картковий рахунок №1859. Згодом 09 грудня 2014р. грошові кошти в сумі 6226євро списано згідно заяви клієнта від 08 грудня 2014р.

10 грудня 2014р. між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк» було укладено договір №003-15516-101214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро, згідно якого вклад в розмірі 6226євро залучався на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок №917 та по 10 березня 2014р. включно. 10 грудня 2014р. на рахунок ОСОБА_3 №917 переказано грошові кошти в сумі 2626 євро.

У липні 2015р. ОСОБА_3 при отриманні суми відшкодування від ФГВФО через банк-партнер ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 79290грн.44коп., стало відомо, що грошові кошти АТ «Дельта Банк» на вкладний рахунок не були перераховані в сумі 6226євро, як це передбачалось умовами договору, та банк перерахував з рахунку ОСОБА_2 суму значно меншу, а саме 2626євро. Грошові кошти в сумі 6226 євро списано з рахунку №1859 згідно заяви клієнта від 08 грудня 2014р. та зараховано на рахунок №917, про що було оформлене відповідне платіжне доручення.

Позивачі вважають, що платіжне доручення № 1 від 10 грудня 2014р. не було виконано в повному обсязі. Згідно зазначеного платіжного доручення у графі «сума цифрами» зазначено: «2626,00», а у графі «сума та назва іноземної валюти словами» вказано: «двадцять тисяч шістсот двадцять шість євро 00 центів».

Тобто, з рахунку ОСОБА_2 №1859 зараховано на рахунок ОСОБА_3 за №917 грошові кошти в сумі 2626євро, що суперечить даним, вказаним у платіжному дорученні і даним, зазначеним у виписці по рахунку ОСОБА_2

Оскільки зазначене платіжне доручення не виконано належним чином, позивачі вважають, що АТ «Дельта Банк» повинен перерахувати на вкладний рахунок, відкритий на імя ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3600євро та нарахувати відсотки згідно умов договору на всю суму.

Позивачі вказали, що враховуючи, що ОСОБА_3 вже отримана частина вкладу через Банк-партнер в розмірі 79240грн.44коп., то АТ «Дельта Банк» повинен сплатити суму з урахуванням відсотків згідно умов договору, що залишилась в розмірі 3645,50 євро, що складає 110171грн.11коп., а саме: сума вкладу в розмірі 3600 євро, і відсотки згідно умов договору №003-15516-101214 банківського вкладу (депозиту) в розмірі 49,50 євро.

Остаточно позивачі просили суд:

- зобовязати банк привести у відповідність до вимог чинного законодавства платіжне доручення № 1 від 10 грудня 2014року на суму 6226 євро та виконати його;

- стягнути з АТ «Дельта Банк» грошові кошти за договором банківського вкладу від 10 грудня 2014р. в сумі 3649,50 євро;

- зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за договором банківського вкладу від 10 грудня 2014р. в сумі 3649,50 євро, що складає 110171грн.11коп. та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом АТ «Дельта Банк» за договором від 10 грудня 2014р. банківського вкладу в сумі 3649,50 євро, що складає 110171грн.11коп. (том 1 а.с.2-8).

Представник Банку позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, з урахуванням того, що платіжне доручення № 1 від 10 грудня 2014р. було виконано Банком у повному обсязі та Банк належним чином виконав всі свої зобовязання перед позивачами за укладеними з ними договорами (а.с.58-64).

Представник третьої особи позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнав, посилаючись на його необґрунтованість (а.с.68-70).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2016р. у задоволені позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено (том 1 а.с.138-143).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог. При цьому апелянт посилається на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки судом не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано, що банк безпідставно списав грошові кошти на рахунок №157, який був відкритий на імя ОСОБА_2, так як вона не писала заяву про списання грошових коштів. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не застосовано вимоги ст.1073 ЦК України, ст.ст.22.6,32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в той час як невірно застосовано вимоги п. 3.1. Положення «Про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів», затвердженого Постановою Правління НБУ від 28 липня 2008р. №216, оскільки оспорюване хибне платіжне доручення банком вже було виконано і до даного випадку, коли банк порушив вимоги чинного законодавства, слід застосувати вимоги п.22.6 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Суд не врахував, що кошти на рахунки ОСОБА_2 надійшли до моменту введення тимчасової адміністрації, тому їх видача власнику проводиться Фондом гарантування вкладників фізичних осіб. Уповноважена особа Фонду, виявивши порушення банку, керуючись ст.1073 ЦК України повинна виправити порушення, заподіяні Банком, зокрема виправити технічні помилки зроблені банком під час виконання платіжного доручення №1 від 10 грудня 2014р. (том 1 а.с.162-166).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3В, представника позивачів ОСОБА_5, представника банку, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 червня 2013р. ПАТ «Дельта-Банк» і ОСОБА_2 уклали договір №006-15530-080613 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки. На виконання умов договору Банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок №1859 та видав в її користування платіжну карту (том 1 а.с.10).

02 червня 2014р. ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір банківського вкладу №006-15528-020614 «8 років разом» у євро, за умовами якого вкладник передав банку вклад в розмірі 6000 євро на строк до 29 листопада 2014р. Грошові кошти були залучені банком на депозитний рахунок №8047, відкритий банком на імя вкладника відповідно до п.1.6 договору банківського вкладу (том 1 а.с.9).

29 листопада 2014р. на виконання вимог п.1.10 Договору банківського вкладу від 02 червня 2014р., вклад в сумі 6000 євро був повернутий Банком вкладнику ОСОБА_2 шляхом перерахування на поточний рахунок ОСОБА_2 за №1859, що підтверджується випискою по зазначеному рахунку та не заперечується позивачами (т.1 а.с.80). На цей же рахунок Банк щомісяця виплачував проценти за договором банківського вкладу відповідно до п.1.9 Договору вкладу.

08 грудня 2014р. ОСОБА_2 до банку надала заяву про перерахунок грошових коштів в сумі 6226 євро з рахунку №1859, відкритого на виконання договору від 08 червня 2013р. на відкриття рахунку, на її поточний рахунок №5496, відкритий АТ «Дельта Банк» (том 1 а.с.86).

09 грудня 2014р. вказана заява ОСОБА_2 була виконана банком і гроші в сумі 6226євро були списані з рахунку ОСОБА_2 №1859 через транзитний рахунок №0065 на поточний рахунок ОСОБА_2 №5496, що підтверджується випискою по особовим рахункам на аркуші справи 81 том 1.

10 грудня 2014р. ОСОБА_3 і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір банківського вкладу №003-15516-101214 «Найкращий від Миколая» у євро, за умовами якого сума вкладу складає 6226 євро, при цьому вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на депозитний рахунок №8917, відкритий банком на виконання п.1.6 договору банківського вкладу строком по 10 березня 2015р. (том 1 а.с.15).

В цей же день, 10 грудня 2014р. ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_3 уклали додаткову угоду №1 до договору №003-15516-101214, якою домовились викласти пункт 1.8. статті 1 договору в наступній редакції: «1.8. Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього Договору сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений» (том 1 а.с.16).

10 грудня 2014р. ОСОБА_2 надала до банку заяву платіжне доручення №1 про переказ коштів в сумі 2626 євро з її рахунку №5496 на рахунок ОСОБА_3 за №8917 в цьому ж банку. В даному доручені сума була прописана словами, як двадцять тисяч шістсот двадцять євро 00 центів, що є технічною помилкою, як було вірно встановлено судом першої інстанції (том 1 а.с.84). Вказана технічка помилка ніяк не вплинула на внесені позивачами гроші та отримані в подальшому ними відповідні суми вкладів від банку.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначене платіжне доручення Банком виконано у повному обсязі та 10 грудня 2014р. на депозитний рахунок №8917, відкритий на імя ОСОБА_3 згідно умов Договору депозиту № 003-15516-101214, було зараховано 2626 євро, що підтверджується випискою за поточним рахунком № 8917 (том 1 а.с.17).

Після виконання платіжного доручення №1 від 10 грудня 2014р. на поточному рахунку ОСОБА_2 за №95496 залишились грошові кошти в сумі 3600 євро (6226 2626= 3600 євро, том 1 а.с.81).

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015р. № 150 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Дельта-Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному Акціонерному товаристві «Дельта Банк»», згідно з яким з 03 березня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта-Банк».

02 жовтня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про ліквідацію АТ «Дельта Банк». Процедуру ліквідації розпочато з 05 жовтня 2015р. З 11 червня 2015р. АТ «Дельта Банк» розпочав виплату коштів вкладникам за рахунок цільової позики Фонду у межах сум, гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Судом встановлено, що позивачів було включено до реєстру вкладників, яким виплати проводяться в першу чергу. Виплати проводяться через банк-агент.

19 червня 2015р. ОСОБА_2 отримала через АТ «ПриватБанк» кошти, зокрема, з поточного рахунку № 5496 за рахунок Фонду гарантування вкладників фізичних осіб у сумі 108678грн.67коп., що по курсу НБУ станом на день прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації саме 02 березня 2015р. дорівнювало 3600 євро, тобто ті кошти, які знаходилися на цьому рахунку (том 1 а.с.81-82,20).

Окрім цього, ОСОБА_2 отримала кошти за іншими рахунками, а саме: №2444 у сумі 4532грн. 02 коп., № 6430 у сумі 1224грн. 19коп., і за рахунком № 1594 у сумі 85565грн. 12коп., та позивачці проведена виплата на загальну суму 200000грн. (том 1 а.с.56).

07 липня 2015р. ОСОБА_3 отримав через АТ «ПриватБанк» кошти з рахунку №8917 за рахунок Фонду гарантування вкладників фізичних осіб у сумі 79290грн.45коп., що еквівалентно на час виплати 2626 євро (том 1 а.с.55,20).

Крім того, у межах гарантованої Фондом суми ОСОБА_3 отримав кошти за іншими рахунками (а.с.55).

Так, відповідно до умов п.1.9 Договору банківського вкладу (депозиту) від 10грудня 2014р. нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів. Відповідно до витягу зі списків вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, ОСОБА_3 з рахунку №9702 отримав 16 червня 2015р. через АТ «ПриватБанк» суму 1420грн.97коп., як проценти, що нараховані за договором депозиту (том 1 а.с.55).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що банк належним чином виконав свої зобовязання перед позивачами за договорами банківського вкладу від 02червня 2014р. та від 10 грудня 2014р.

Посилання позивача ОСОБА_2, що вона не отримувала гроші в розмірі 6000Є спростовуються не лише її обґрунтуванням в позовній заяві, а і вищевказаними доказами відносно того, що 29 листопада 2014р. вклад в сумі 6000 євро був повернутий Банком вкладнику ОСОБА_2 шляхом перерахування на поточний рахунок ОСОБА_2 за №1859, що підтверджується випискою по зазначеному рахунку та не заперечується позивачами.

Доводи апелянта, що банком безпідставно списано грошові кошти на рахунок №57, який не відкривався на імя ОСОБА_6 і остання не писала заяви про списання грошових коштів є необґрунтованими, оскільки:

- по-перше, матеріали справи не містять таких даних про списання грошових коштів на рахунок №47, а навпаки 09 грудня 2014р. з рахунку ОСОБА_2 за № 1859 були списані 6226 євро на рахунок №5496, відкритий на імя ОСОБА_2 (том 1 а.с.80,81-82);

- по-друге, на аркуші справи 86 том 1 міститься заява ОСОБА_2 на переказ коштів в сумі 6226 євро з рахунку, який відкрито в АТ «Дельта Банк» згідно договору 006-15530-080613 на рахунок в АТ «Дельта Банк» № 5496 (договір 5496). Зазначена заява датована 08 грудня 2014року.

Позовні вимоги щодо зобовязання банку привести у відповідність до вимог чинного законодавства та виконання платіжного доручення №1 від 10 грудня 2014р. не ґрунтуються на законі.

Безпідставними є посилання позивачів на те, що банком допущена помилка при виконанні заявки-платіжного доручення №1 від 10 грудня 2014р., тому банк повинен перерахувати на рахунок ОСОБА_3 гроші в сумі 6226 євро, та у звязку з тим, що Банк не повідомив ОСОБА_3 про надходження на його рахунок грошових коштів в сумі 2626 євро, та про допущену Банком помилку щодо суми грошового переказу позивачі довідались лише у липні 2015р. при отриманні ними відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та ОСОБА_3 неодноразово звертався з вимогами виплатити йому 3600 євро у якості недоотриманої суми вкладу і 49,50 євро у якості відсотків на вклад, з урахуванням наступного.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28 липня 2008р. № 216, уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 30 календарних днів, починаючи з дня його оформлення. Поновлення зазначеного строку законом не передбачено.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що навіть при наявності технічної помилки в оформленні платіжного доручення, воно виконано банком, та кошти у сумі 2626 євро зараховані на депозитний рахунок ОСОБА_3 згідно Депозитного договору № 003-15516-101214 від 10 грудня 2014р. та додаткової угоди № 1 від 10 грудня 2014р.

ОСОБА_2 не надала суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази того, що вона доручала банку перерахувати на рахунок ОСОБА_3 суму в розмірі 6226 євро.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що в платіжному дорученні №1 від 10 грудня 2014р. мається технічна помилка, оскільки сума словами прописана як двадцять тисяч шістсот двадцять євро 00 центів, а цифрами 2626 євро. Однак, сума прописана словами в розмірі двадцять тисяч шістсот двадцять євро 00 центів на рахунку ОСОБА_2 не містилась, що підтверджується випискою з рахунку. Зазначене платіжне доручення підписано особисто ОСОБА_2 і в ньому взагалі не міститься ні в цифровому вираженні ні у словесному сума 6226 євро. Тому у банку не було підстав для перерахування на рахунок ОСОБА_3 з рахунку ОСОБА_2 суми у розмірі 6226 євро.

Крім того, судом встановлено, що вищезазначене платіжне доручення Банком виконано у повному обсязі та 10 грудня 2014р. на депозитний рахунок №8917, відкритий на імя ОСОБА_3 згідно умов Договору депозиту № 003-15516-101214, зараховано 2626 євро, що підтверджується випискою за поточним рахунком № 8917 (том 1 а.с.17).

Доводи апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції положень ч.5,6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованими.

Так, відповідно до п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно п.3 ч.5 ст.36 цього Закону, під час дії тимчасової адміністрації забороняється здійснення нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку.

Пункт 5 частини 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, також не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Відповідно до положень ст.27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

На підставі ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

ПАТ «Дельта Банк» розпочав з 11 червня 2015р. виплату коштів вкладникам за рахунок цільової позики Фонду у межах сум, гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначена інформація є загальнодоступною та оприлюднена на офіційному сайті Фонду.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

У звязку з тим, що кошти на рахунки позивачів надійшли до моменту введення тимчасової адміністрації, то їх видача власнику проводиться Фондом гарантування фізичних осіб відповідно до процедури, встановленої Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також Методики, розробленої Фондом гарантування фізичних осіб на підставі вищезазначеного закону.

Судом встановлено, що позивачів було включено до реєстру вкладників, яким виплати проводяться в першу чергу, та позивачі отримали кошти в повному обсязі за укладеними договорами депозиту.

Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги, що уповноважена особа Фонду, виявивши порушення, керуючись ст.1073 ЦК України та маючі всі повноваження органів управління банку повинна виправити порушення, заподіяні банком, зокрема виправити технічні помилки, зроблені банком під час виконання платіжного доручення № 1 від 10 грудня 2015р.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в своїх позовних вимогах позивачі просили суд зобовязати саме АТ «Дельта Банк», а ні уповноважену особу Фонду як зазначено в апеляційній скарзі, привести у відповідність до вимог чинного законодавства платіжне доручення №1 від 10 грудня 2014року та виконати його.

Однак, відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк», яка є єдиною умовою здійснення банківської діяльності, в тому числі виконання платіжних доручень, відкликано, тому у банку не має жодних правових підстав та механізмів для задоволення вимог позивачів.

Судова колегія вважає, що платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності №1 від 10 грудня 2014р. щодо перерахування грошових коштів з рахунку ОСОБА_2 за №496 на рахунок ОСОБА_3В на суму 2626 євро було виконано належним чином. Позивачі отримали усі кошти, що були ними залучені та знаходились на їх рахунках в межах гарантованої Фондом суми (том 1 а.с.11).

Вказані обставини були досліджені судом першої інстанції з посиланням на відповідні рахунки на а.с.53-55 том 1, з яких вбачається, що банком правильно виплачені усі внесені позивачами суми за депозитними вкладами.

Також ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016р. про забезпечення доказів було зобовязано представника ПАТ «Дельта Банк» надати суду апеляційної інстанції: детальну роздруківку розрахунків про внесені до банка позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сум на депозитні вклади, як у доларах так і в євро, з вказівкою конкретних номерів рахунків, зазначивши конкретні суми, які були виплачені позивачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3, внесені ними як у доларах так і в євро; залишок по рахунках не сплачених сум, якщо такий є (том 1 а.с.204-205).

Банком було виконано вказану ухвалу суду апеляційної інстанції та з наданих банком розрахунків чітко вбачається, які саме суми внесли позивачі на депозитні вклади, які суми вони отримали, тому судова колегія прийшла до висновку, що банком правильно виплачені усі внесені позивачами суми за депозитними вкладами (том 2 а.с.1-44).

Судова колегія вважає, що ненадання банком оригіналу заяви ОСОБА_2 від 08 грудня 2014р. на переказ готівки в сумі 6226 євро не впливає на висновок суду першої інстанції і суду апеляційної інстанції про те, що банком правильно виплачені усі внесені позивачами суми за депозитними вкладами, оскільки проведення вказаної операції підтверджується відповідними виписками по рахунку клієнта (т.2 а.с.2 зворот).

Крім того, не можливо погодитися з твердженням ОСОБА_2 відносно того, що вона нібито не надавала і не підписувала заяву про переказ коштів на рахунок №5496, та заяву про зарахування коштів на рахунок №157, оскільки це є припущенням з боку позивачки ОСОБА_2, спростовується вищевказаними доказами, та фактично обставинами, які вона сама виклала в своїй позовній заяві, а також не лише вказаними заявами, а і відповідними договорами про внесення банківських вкладів, укладеними між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

З урахуванням наданих банком розрахунків про внесення та сплату позивачам сум вкладів, судова колегія дійшла до глибокого переконливого висновку про те, що позивачі помилково вважають, що їм не виплачено банком суму вкладу в розмірі 3600 євро в проценти в сумі 49,50 євро, та на що вони не надали суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази на підтвердження свого позову.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_7