Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Бойцун І.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів з депозиту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму депозитного вкладу за заявою №SAMDN8697 від 30 травня 2012 року в розмірі 75000 грн. та за заявою №SAMDN8577 від 30 травня 2012 року в розмірі 2000 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в Севастопольському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем договори банківського строкового вкладу та вніс на рахунок банку відповідні кошти. В квітні-травні 2015 року звертався до відповідача із заявами про повернення депозитних вкладів, однак, у порушення умов договорів банк грошові кошти не повернув.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, пояснив, що всі його рахунки, як депозитні, так і карткові, на даний час відповідачем заблоковані, що позбавляє його можливості розпоряджатися належними йому коштами. Має на утриманні доньку, інваліда дитинства, яка хворіє на цукровий діабет, але повноцінно лікувати її не може, в звязку з відсутністю доступу до коштів. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 5 листопада 2015 року позов не визнав та пояснив, що належним відповідачем у справі має бути Російська Федерація або створена нею АНО «Фонд захисту вкладників». Крім того, позивачем надані лише заяви на оформлення договорів, а самі договори банківського вкладу відсутні. Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 20 січня 2016 року позов не визнав з підстав, викладених у додаткових поясненнях до заперечень на позовну заяву. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Судом встановлено, що 30 травня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Севастопольського відділення Кримського регіонального управління було укладено договір ( заява ) № SAMDN8697 на оформлення вкладу «Стандарт», відповідно до якого позивач передав банку грошові кошти в розмірі 75000 грн. для їх розміщення на депозитному рахунку банку на термін вкладу 3 місяці із зобовязанням банку нараховувати проценти на суму вкладу за ставкою 15 % річних.

30 травня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Севастопольського відділення Кримського регіонального управління було укладено договір ( заява ) № SAMDN8577 на оформлення вкладу «Копілка», відповідно до якого позивач передав банку грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. для їх розміщення на депозитному рахунку банку на термін вкладу 6 місяців із зобовязанням банку нараховувати проценти на суму вкладу за ставкою 7,75 % річних.

Відповідно до п.3 вказаних договорів у випадку, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

За змістом п.5 договорів, укладених шляхом приєднання ( ч.1 ст.634 ЦК України ), заява вкладника, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку складають між ОСОБА_1 та банком договір про надання банківських послуг.

Позивачем було виконано всі зобов'язання за договорами банківського вкладу в частині внесення коштів на депозитний рахунок банку, що підтверджується наданими для огляду в судовому засіданні оригіналами ( відповідні копії знаходяться в матеріалах справи ) заяв на оформлення вкладу та квитанцій про внесення коштів на депозит № 364274547 від 30 травня 2012 року та № 364274412 від 30 травня 2012 року.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад ( депозит ) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як вбачається зі ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона ( банк ), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму ( вклад ), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами ) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із положеннями Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні ( депозитні ) рахунки ( п.1.8 Інструкції ); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис ( п.1.9 Інструкції ); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний ( депозитний ) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами ) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний ( депозитний ) рахунок, строк зберігання коштів ( за строковим вкладом ), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо ( п.1.10 Інструкції ).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних ( депозитних ) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний ( депозитний ) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України № 174 від 1 червня 2011 року, встановлено, що банк ( філія, відділення ) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордера ) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку ( філії, відділення ), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції ( у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час" ), а також підпис працівника банку ( філії, відділення ), який прийняв готівку, відбиток печатки ( штампа ) або електронний підпис працівника банку ( філії, відділення ), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний ( депозитний ) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами ) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції ( у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції ), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки ( штампа ) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Позивач надав суду для огляду оригінали заяв на оформлення вкладу та квитанцій, які містять відтиски мокрої печатки і підписи працівників банку та є належними доказами у справі, оскільки оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства. Відтак, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо укладення між сторонами спірних договорів депозитних вкладів та внесення позивачем відповідних грошових сум ( вкладів ).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідач не надав суду жодного доказу в спростування фактів укладення спірних договорів, внесення відповідних грошових сум та наявність їх на рахунках позивача, а також доказів виплати позивачу коштів за депозитними вкладами.

У відповідності до положень ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частини 1 та 2 ст.1060 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимог ) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад ). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Аналогічні положення містяться і у п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року № 516.

Як передбачено ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією ( відмиванням ) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму.

Жодних обмежень прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами умовами договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, не встановлено.

Позивач 5 травня 2015 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою-вимогою про розірвання спірних депозитних договорів та повернення суми вкладів та відсотків за користування депозитними коштами. У своїй відповіді від 19 травня 2015 року банк не заперечував існування договірних відносин з позивачем та повідомив про припинення своєї діяльності на території Криму. Однак, на даний час грошові кошти за спірними договорами банківського вкладу позивачу не виплачені.

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Таким чином, відмова відповідача від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору, наведених норм цивільного законодавства і прав позивача як власника.

Крім того, відмовляючись повернути кошти, що належать позивачу, банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 Протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Покликання відповідача на те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний час окупована, суд вважає безпідставними, так як спірні договори були укладені між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м.Дніпропетровськ та яка є діючою.

Згідно із ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Судом встановлено, що позивач є громадянином України, взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, та проживає в м.Рівне, про що свідчить довідка № НОМЕР_1 від 23 березня 2015 року.

Твердження представника відповідача про те, що зобов'язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» ( що створений Російською Федерацією ) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, не заслуговують на увагу, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено відповідальність банку за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідачем не доведено суду, що його дії щодо неповернення грошових сум за спірними договорами відповідають вимогам укладених договорів або закону.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення коштів з депозиту підлягають задоволенню.

У відповідності до правил ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.525, 526, 530, 549, 625, 629, 1058, 1060, 1074 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів з депозиту - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за заявою №SAMDN8697 від 30 травня 2012 року в розмірі 75000 ( сімдесят пять тисяч ) грн..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за заявою №SAMDN8577 від 30 травня 2012 року в розмірі 2000 ( дві тисячі ) доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 1246 грн. 88 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :