Справа № 629/2299/16-ц
Номер провадження 2/629/1172/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючої - судді - Мішуровської С.Т.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, -
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Перевіривши матеріали справи, встановлено, що 18.03.2016 року близько 14-30 години, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3 по вул. Грушевського у м. Лозова, та виїжджаючи на головну вул. Павлоградську не надав перевагу у русі автомобілю ІЖ 412, н.з. 358-70ХК, який рухався по головній дорозі, що спричинило ДТП. Крім того, ОСОБА_3 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Викладене підтверджується постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.03.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення на ОСОБА_3 за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 7).
Дана постанова ніким не оскаржена, на момент розгляду цивільної справи ніким не відмінена та набрала законної сили 05 квітня 2016 року.
Згідно з ч.ч. 3, 4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Як встановлено в судовому засіданні, власником автомобіля НОМЕР_3, згідно наданих пояснень відповідачем, являється ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для інших осіб.
Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
При цьому, з огляду на правові позиції пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами від 25.05.1998 року, 24.10.2003 року) вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.
За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з правовими позиціями п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року, 27.02.2009 року), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При визначенні розміру завданої моральної шкоди, що заявлена ОСОБА_2 до відшкодування, суд виходить із того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3, позивачу завдані моральні страждання, оскільки дійсно його уклад життя змінено, автомобіль позивача, внаслідок скоєного відповідачем ДТП, зазнав технічних ушкоджень, він був одним із засобів пересування позивача, в чому він був обмежений, ОСОБА_2 витратив час для звернення до суду за захистом своїх прав, що завдало йому певних моральних зусиль.
Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір завданої моральної шкоди є неспівмірним з тими незручностями, які зазнав позивач, а тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 1000 гривень, про що не заперечували також сторони.
На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн..
Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області шляхом подання через Лозівський міськрайонний суд Харківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів після його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 09.09.2016 року.

Суддя: