Справа № 456/4900/16-ц
Провадження № 2/456/484/2016
РІШЕННЯ

іменем України

08 листопада 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, покликаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07.09.2015р. о 04 год. 15 хв. на вул. Львівській в м. Стрий. З вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1, було пошкоджено належний їй автомобіль НОМЕР_2. Висновком судового експерта ОСОБА_3 від 17.11.2015р. № 55/15 встановлено, що матеріальний збиток, завданий їй внаслідок пошкодження під час ДТП транспортного засобу, становить 99 445,22 грн. Просила також стягнути з відповідача 2300,00 грн. відшкодування за вартість робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди, 3000,00 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалась на те, що 07.09.2015 року о 04 год. 15 хв. по вул. Львівській в м. Стрий Львівської області, її транспортний засіб марки «Opel Astra» д.р.н. ВС 1630 СН, який був припаркований на тротуарі біля дому, було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «Peugeot Expert» д.р.н. ВС 7290 ЕА під керуванням водія ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20.10.2015р. у справі №453/1275/15-п відповідач ОСОБА_2 визнаний винним в порушенні вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, а саме: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20.10.2015р. у справі №453/1274/15-п встановлено, що відповідач ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме: в порушенні вимог п.12.1 ПДР, що спричинило технічне пошкодження транспортних засобів.

ОСОБА_2 в добровільному порядку завдані їй збитки не відшкодував, тому 11.10.2015р. вона змушена була звернутись до судового експерта ОСОБА_3 для проведення незалежної судової експертизи та встановлення вартості матеріального збитку.

Згідно з висновком № 55/15, що викладений в Експертному автотоварознавчому дослідженні експерта ОСОБА_3 від 17.11.2015 р., вартість матеріального збитку, який заподіяно їй (ОСОБА_1О.) внаслідок пошкодження під час ДТП автомобіля НОМЕР_3 становить 99 445,22 грн.

Вартість робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу складає 2300,00 грн., що підтверджується квитанцією від 11.10.2015р.

Окрім цього позивачка вважає, що діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок відмови відповідача відшкодувати завдані збитки добровільно, вона не має можливості провести ремонт автомобіля, що тривалий час унеможливлює використання такого для власних потреб та змушує використовувати чужі транспортні засоби (в тому числі позичати, брати в оренду). Це порушує її право на законне володіння та користування майном, вибило її з нормальної колії життя, змусило приймати заспокійливі ліки від отриманої психологічної травми, призвело до порушення сну, погіршення відносини в сім'ї, зумовило постійне переживання. Завдану їй моральну шкоду оцінює у 3000 грн.

В судового засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав. Згодом в судове засідання 08.11.2016р. ні позивачка, ні її представник не зявились. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона просила позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останніх та ухвалив рішення на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як зазначено у ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1,2,5 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

26 жовтня 2016 року Верховний Суд України в справі № 6-954цс16 прийшов до висновку, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20.10.2015р. у справі №453/1274/15-п встановлено, що 07.09.2015 року о 15 год. по вул. Львівській в м.Стрий Львівської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Peugeot Expert», д.р.н. ВС 7290 ЕА, порушив вимогу п.12.1 ПДР та, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Opel Astra» д.р.н. ВС 1630 СН, який був припаркований на тротуарі, що спричинило технічне пошкодження зазначених транспортних засобів, тобто вчинив правопорушенн, передбачене ст.124 КУпАП.

Окрім цього ОСОБА_2 постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20.10.2015р. у справі №453/1275/15-п визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування 07.09.2015 року о 15 год. по вул. Львівській в м. Стрий, Львівської області транспортним засобом «Peugeot Expert» д.р.н. ВС 7290 ЕА у стані алкогольного сп'яніння.

Згадані постанови набрали законної сили.

Відповідно до ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Описом пошкоджень в схемі ДТП (а.с.5) підтверджується отримання автомобілем «Opel Astra» д.р.н. ВС 1630 СН технічних пошкоджень.

Автомобіль «Opel Astra» р.н. НОМЕР_4 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію КТЗ № САЕ 060757, що видане Стрийським ВРЕР ДАІ при ГУМВСУ у Львівській області (а.с.17 на звороті).

Відповідно до абз. 2 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року ( з змінами від 19.12.2008р.) - при вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положення п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, якою зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Висновком №55/15 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві ОСОБА_1 від 17.11.2015р., виконаним судовим експертом ОСОБА_3, встановлено, що ринкова вартість даного КТЗ на момент ДТП станом на момент огляду без врахування пошкоджень, отриманих у ДТП, що відбулося 07.09.2015р., в цінах на момент ДТП, та вартість матеріального збитку з технічної точки зору, завданого власнику даного ТЗ в результаті ДТП, що відбулося 07.09.2015р., станом на момент огляду в цінах на момент ДТП, становить 99445,22 грн.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалив постанову від 01.03.2013 р. №4, «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає ринковій вартісті транспортного засобу на момент пошкодження, тобто в розмірі 99 445,22 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підставцивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пункт 9 згаданої Постанови передбачає, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачка в своїй позовній заяві також просила відшкодувати завдану їй морвальну шкоду в розмірі 3000 грн.

З огляду на зазначені вище норми права, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, при цьому враховує: душевні страждання, які зазнала позивачка внаслідок пошкодження належного їй майна та небажання відповідача в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки; тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках неможливість здійснити ремонт автомобіля за власні кошти через відсутність таких, що тривалий час унеможливлює використання автомобіля для власних потреб та змушує використовувати чужі транспортні засоби (в тому числі позичати, брати в оренду), тому, враховуючи принципи виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. буде достатньою компенсацією позивачці за завдані їй душевні страждання.

Окрім того, відповідно до ст.88 ЦПК України та з врахування рострочення сплати позивачкою судового збору до ухвалення судового рішення з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі:

- на користь позивачки - витрати за проведення експертизи, що вартість якої оплачена згідно товарного чеку від 11.10.2015р. (а.с. 6) в розмірі 2300,00 грн. і підтверджені квитанцією від 02.12.2015р. витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

- в дохід держави - 1024,45 грн. судового збору (1% від 99445,22 + 3000 грн.).

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.1166,1187,1192,1194 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 99445,22 грн. матеріальної шкоди, 3000 грн моральної шкоди, 4300,00 судових витрат, а всього 106745 (сто шість тисяч сімсот сорок пять) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави 1024 (одну тисячу двадцять чотири) грн.45 коп судового збору.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня отримання його копії через Стрийський міськрайонний суд..

Головуючий-суддя ОСОБА_7