АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3327/15-ц Номер провадження 22-ц/786/440/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, його представника - адв. Говорової С.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що останній займав посаду начальника установки бурової в Полтавському відділенні бурових робіт філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» та 07.09.2004 року між Полтавським ВБР та ОСОБА_3 був укладений типовий договір №80 про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, а 01.07.2011 року між Полтавським ВБР та членами колективу (бригади) в особі керівника колективу (бригадира) ОСОБА_3 був укладений типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Зазначають, що за період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року були встановлені збитки підприємства внаслідок безпідставно списаного дизельного палива на буровій №130 Абазівка, начальником якої на період перевірки був відповідач, інші члени бригади на час перевірки на вказаній буровій не працювали.У зв'язку з цим позивач прохав стягнути з ОСОБА_3 на користь Полтавського відділення бурових робіт Філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» 74524,08 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення місцевим судом норм матеріального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що саме відповідач ОСОБА_3 є відповідальним за списання паливно-мастильних матеріалів, а тому саме з нього має бути стягнута завдана підприємству шкода.

Вважає, що акт комплексної документальної ревізії виробничої та фінансово-господарської діяльності філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування», є належним та допустимим доказом по справі на підтвердження факту спричинення ОСОБА_3 шкоди підприємству.

У судовому засіданні представник позивача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, а рішення районного суду прохали залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено та визнається сторонами, що, відповідно до наказу №39-к від 08.09.2004 року ОСОБА_3 займав посаду начальника установки бурової в Полтавському відділенні бурових робіт філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування».

В матеріалах справи міститься типовий договір №80 без дати, про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, укладений з ОСОБА_3 07.09.2004 року (т.1, а.с.17-18).

01.07.2011 року було підписано Типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №б/н між Полтавським відділенням бурових робіт ФБУ «Укрбургаз» ДК «Укргазвидобування» в особі керівника підприємства ОСОБА_5, з одного боку, і членами колективу (бригади) бурової 35 Копили в особі начальника бурової установки ОСОБА_3, підписаний зазначеними особами та п»ятьма буровими майстрами (т.1, а.с.19-21).

На підставі наказу ПАТ «Укргазвидобування» від 27.05.2014 року №171 провідним бухгалтером-ревізором відділу контрольно-ревізійної роботи ГПУ «Полтавагазвидобування» ОСОБА_6 було проведено перевірку окремих питань виробничої та фінансово-господарської діяльності Полтавського відділення бурових робіт філії Бурове управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» за період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року, за результатами якої 09.07.2014 року складено відповідну довідку.

Проведеною перевіркою, зокрема, встановлено, що, по буровій 130 Абазівка (начальник бурової ОСОБА_3.) на дизель-електростанцію Volvo TAD 1032 GE з квітня 2013 року встановлена норма використання палива 22л, що в масовому виразі становить 18,66кг. Згідно місячних актів витрат ПММ по буровій 130 Абазівка списання дизельного палива на роботу вказаної електростанції проводилось понад встановлену норму. Таким чином, на роботу дизельної електростанції понаднормово списано 17189 кг дизельного палива, внаслідок того, що начальником бурової ОСОБА_3 використання палива визначалось не в літрах (як передбачено наказом ДК «Укргазвидобування» від 12.04.2012р. №186-22 літри/годину), а в кілограмах (2 кілограми/годину) (т.1, а.с.24-28).

З 02.06.2014р. по 15.06.2014р. ревізійною комісією у складі фахівців ПАТ «Укргазвидобування» проведена комплексна документальна ревізія виробничої та фінансово-господарської діяльності БУ «Укрбургаз» за період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року, за результатами якої складено відповідний Акт, до якого увійшли наведені у довідці від 09.07.2014 року дані щодо правомірності списання паливно-мастильних матеріалів на роботу дизельних електростанцій (т.2, а.с.7-18).

Згідно довідки головного бухгалтера Полтавського ВБР Філії бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» ОСОБА_7 №09-847 від 06.04.2015 року, відповідно до бухгалтерських даних за період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року нестач та надлишків дизельного пального по буровій №130 Абазівка не виявлено (т.1 а.с.153).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини та протиправності дій ОСОБА_3, а також на підтвердження наявності та розміру прямої дійсної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ч.ч.1,2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст.134 КЗпП України на працівника може бути покладена матеріальна відповідальність у повному розмірі у разі укладання між підприємством та працівником письмового договору про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

За нормою ч.1 ст. 1352 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Статтею 138 КЗпП України передбачено обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, а саме, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбаченихстаттею 130 КЗпП України.

Пунктами 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року №14 Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що, виходячи з вимогст.15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність належних та допустимих доказів щодо збільшення витрат паливно-мастильних матеріалів на дизель-електростанції Volvo TAD 1032 GE, яка використовувалася на буровій №130 Абазівка.

Згідно надісланого факсом 15.03.2015 року на підприємство листа про норми витрат ПММ на роботу будівельно-дорожньої, підйомно-транспортної та спеціальної техніки ДК «Укргазвидобування» прийнято та надано чинності наказом ДК «Укргазвидобування» №186 від 20.04.2012 року, яким встановлені норми витрат ПММ для дизель-електростанцій, однак в зазначеному листі модель дизель-електростанції Volvo TAD 1032 GE відсутня, а з показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 вбачається, що норму витрат на цю електростанцію механік сказав в усній формі.

З матеріалів справи вбачається, що при визначенні розміру витрат палива використовувалися технічні характеристики дизель-електростанції марки Volvo 300, в той час, як на буровій №130 Абазівка використовувалася дизель-електростанція Volvo TAD 1032 GE.

Також, як зазначено вище, згідно довідки №09-847 від 06.04.2015 року по бухгалтерським даним на період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року нестач та надлишків дизельного пального по буровій №130 Абазівка не виявлено.

Окрім того, посилання представника позивача на укладення договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та про колективну матеріальну відповідальність, на думку колегії суддів, слід оцінювати критично, з огляду на таке.

Типовий договір №80 без дати, про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, укладений 07.09.2004 року між адміністрацією підприємства (Полтавське ВБР) в особі керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на той час начальником бурової 34 «Байрак» з метою забезпечення збереження довірених йому матеріальних цінностей (а.с.17-18).

Типовий договір про колективну матеріальну відповідальність, укладений 01.07.2011 року між начальником Полтавського ВБР ФБУ «Укрбургаз» ОСОБА_5 та членами колективу (бригади) бурової 35 Копили в особі керівника колективу (бригади) начальника бурової установки ОСОБА_3, про те, що колектив (бригада) бере на себе колективну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих йому для будівництва свердловини (ас.19-21).

На час проведення перевірки правомірності списання паливно-мастильних матеріалів ОСОБА_3 працював на іншому об»єкті, ніж ті, що зазначені в договорах про матеріальну відповідальність, а саме начальником бурової №130 Абазівка, що викликає сумнів у передачі йому на збереження матеріальних цінностей саме на цьому об»єкті та його повну матеріальну відповідальність щодо зазначених цінностей.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено факту спричинення ОСОБА_3 прямої дійсної шкоди підприємству, яка б підтверджувалася належними та допустимими доказами, а, відтак, винні та протиправні дії зі сторони відповідача відсутні.

З наведених вище підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги стосовно того, що проведення заміру за допомогою скляної банки методом доливання, про що зафіксовано в акті, є підтвердженням спричинення збитків підприємству.

Посилання в апеляційній скарзі на хибність висновку районного суду про те, що акт ревізії не є доказом вини відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки, відповідно до вимог ст.211 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, а її доводи не спростують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд правомірно відмовив ПАТ «Укргазвидобування» у задоволенні позову за необгрунтованістю.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун