АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/291/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Горячківська Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Уманського районного ВДВС Уманського МРУЮ, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з цим позовом, яким просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 35000,00 грн., мотивуючи про те, що він виплачував аліменти належним чином за посередництва своєї матері, а не через ДВС, де знаходиться на примусовому виконанні відповідний виконавчий лист. До жовтня 2005 року позивач перебував із колишньою дружиною у приязних стосунках, однак у подальшому відносини між ними зіпсувалися. Аліменти виплачувались щомісяця в готівковій формі іноді власноруч, а іноді через його матір. Він часто купував синові необхідні речі, приймав активну участь в додаткових витратах, пов'язаних з вихованням чи лікуванням сина. На підтвердження цього є складена ОСОБА_6 до відділу ДВС розписка, що станом на вересень 2005 року претензій до боржника вона не має. Позивач вказує, що протягом дев'яти років його не викликали до ДВС та не повідомляли про наявність заборгованості.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2015 позов задоволено повністю та звільнено ОСОБА_7 частково від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 35000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апелянт указує на те, що суд першої інстанції не врахував, що сторони у справі не домовлялися про добровільну сплату аліментів у сумі 500,00 грн., про що доводить позивач; у даній справі відсутні докази щодо обставин, які б у розумінні положень ст. 197 СК України, що регламентує звільнення від сплати заборгованості за аліментами, дають підстави для задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач приймав участь в утриманні сина та надавав відповідні кошти, що, на думку суду, підтверджується тим, що відповідачка з 2005 до 2014 року не зверталась до ДВС із заявою про несплату аліментів позивачем, що, враховуючи матеріальний стан позивача та те що, ДВС відмовилась проводити перерахунок заборгованості по аліментах на підставі наданих позивачем документів щодо їх сплати і стало підставами для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно виконавчого листа №2-997 від 29.11.2000 позивач повинен сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання їх сина ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до 04.06.2015.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31.12.2014 (а.с.10), наданого державним виконавцем, розмір заборгованості позивача по аліментам за період з 01.10.2015 року по 01.12.2014 року складає 44 418,58 грн.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_7 вбачається, що він, не погоджуючись з розміром заборгованості по аліментах, обчисленої державним виконавцем, оскільки ним проводилася виплата аліментів шляхом передачі коштів відповідачці свистун Н.П. через його матір ОСОБА_10 на загальну суму 35 000грн., просив суд з цих підстав звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів на вказану суму, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 СК України.

Згідно положень ч.2 ст.197 СК України (яка є правовою підставою для позовних вимог у справі) за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Крім того постановою Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22).

Позивачем ОСОБА_7 не надано суду жодних доказів, з яких би суд міг прийти до висновку про наявність у нього таких істотних обставин, внаслідок яких виникла вищевказана заборгованість по аліментах, від сплати якої він просить суд його звільнити.

Колегія суддів оцінює критично позовні доводи про те, що розписки матері позивача про те, що вона брала у нього кошти по 500,00 грн. щомісячно протягом 2005 - 2014 рр. для передачі у якості аліментів відповідачці з підписами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, складені за період часу з 11.10.2005 по 27.04.2014 (а.с.14-82), є доказами належної сплати аліментів, оскільки з них не вбачається факту отримання коштів саме відповідачкою.

Крім того, викликає розумний сумнів та обставина, що позивач відбирав у своєї власної матері розписки про отримання нею коштів для їх передачі в якості аліментів, однак відповідних розписок від колишньої дружини про отримання нею цих коштів по справі не надано.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, в порушення вимог закону не з'ясував належним чином обставин справи, не визначився з характером спірних правовідносин, та прийшов до неправильного висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу його звільнення від сплати заборгованості по аліментах, зокрема, розписки про передачу коштів своїй матері та те, що державний виконавець відмовилася проводити перерахунок заборгованості по аліментах, є підставою для часткового звільнення ОСОБА_7 від сплати заборгованості по аліментам на суму 35 000 грн.

Питання про визначення конкретного розміру заборгованості за аліментами, в порядку вимог ч.4 ст.195 СК України, згідно якої розмір заборгованості обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом, ОСОБА_7, перед судом не ставив, що не позбавляє його можливості на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2015 у даній справі належить скасувати у зв'язку з невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильним застосування норми матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Правових підстав для закриття провадження у справі, передбачених ЦПК України, про що просить апелянт, при апеляційному розгляді встановлено не було.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Уманського районного ВДВС Уманського МРУЮ, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 535,71 грн. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат по справі .

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :