Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Коціпак З.П.

за участі :

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу, визнання права власності в порядку спадкування та зобовязання вчинити певні дії. Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивачів вказує на те, що після смерті батька позивачів ОСОБА_8, який помер 02.01.2015 року, відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на автомобіль марки GELLY, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . За життя ОСОБА_8 на випадок своєї смерті не зробив заповіт. Позивачі прийняли спадщину шляхом подачі в межах шестимісячного строку заяви до нотаріуса про прийняття спадщини . Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано спадкоємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом, кожному в ? частці спадкового майна, що складається з транспортного засобу марки GELLY, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. При зверненні до органів Державтоінспекції з метою реєстрації автомобіля було виявлено, що належний спадкодавцю на праві власності автомобіль був відчужений після його смерті гр ою ОСОБА_6 , яка діяла на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу 02.09.2014 року, на підставі договору купівлі-продажу в користь ОСОБА_3 , шляхом оформлення довідки- рахунку серії ААЕ № 0431128 від 11.02.2015 року. З приводу даного факту було подано заяву до правоохоронних органів.

Оскільки, автомобіль був відчужений фактично після смерті батька, позивачі вважають порушеним своє право на спадкове майно. З посиланням на викладене , представник позивачів просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 оформлений довідкою- рахунком серії ААЕ № 0431128 від 11.02.2015 року автомобіля марки GELLY , номер кузова НОМЕР_2; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки GELLY , номер кузова НОМЕР_2 по ? частці за кожним; зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіль марки GELLY , номер кузова НОМЕР_2; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачів звернулася до суду із заявою про залишення позовних вимог в частині заявлених позивачами про визнання за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки GELLY, шасі № L6T7844S6BN032307 по ? частці за кожним - без розгляду. В решті частині позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Зокрема, наголосила на тому, що на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля оформленого довідкою- рахунком серії ААЕ № 0431128 від 11.02.2015 року , власник транспортного засобу ОСОБА_8 помер. Оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу автомобіля належного ОСОБА_8, представництво за довіреністю було припинене у звязку із смертю останнього, і дана обставина була відома ОСОБА_6 , то остання не мала законних підстав для укладання правочину щодо відчуження автомобіля.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2016 року позовні вимоги заявлені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі уповноваженого представника в частині визнання за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки GELLY, шасі № L6T7844S6BN032307 по ? частці за кожним - залишено без розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях від 31.05.2016 року, що приєднані до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник у судове засідання повторно не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Письмових заперечень до суду не надходило. Представник ОСОБА_6 надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю явки до суду. Cуд відхиляє зазначене вище клопотання виходячи з того, що відповідач та її представник неодноразово не зявлялись в судове засідання.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, а також те, що розгляд справи вже відкладався, зокрема, за клопотанням відповідача та її представника про відкладення розгляду справи, суд не оцінює вказану обставину як підставу для повторного відкладення розгляду справи.

Отже, зважаючи на належне повідомлення відповідача та її представника про час та місце розгляду справи, враховуючи тривалість розгляду даної справи , приписи ЦПК Україня , якими встановлено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача ОСОБА_6 та її представника .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивачів , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 02 січня 2015 року помер ОСОБА_8, що стверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЛЕ № 517752, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 7).

З матеріалів справи встановлено, що за життя ОСОБА_8 на праві власності належав транспортний засіб марки GELLY, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, коричневого кольору, вказана обставина стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САК 748277 (а.с. 10)

Після смерті ОСОБА_8 , спадкоємцями першої черги за законом є його донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 , які з метою оформлення спадкових прав звернулися з відповідною заявою до нотаріуса.

Як встановлено судом, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку майна , а саме транспортного засібу марки GELLY, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрованого в реєстрі за № 1140 ( а.с. 8)

Як встановлено судом, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку майна , а саме транспортного засібу марки GELLY, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрованого в реєстрі за № 1141 ( а.с. 9)

З відповіді Ужгородського центру надання послуг , повязаних з використанням автотранспортних засобів м. Ужгород, Ужгородського, Перечинського та Великоберезнянського районів УДАІ УМВС України в Закарпатській області - Центру ДАІ № 2101 від 15.09.2015 року № 8/Р 899 вбачається, що станом на 15.09.2015 року транспортний засіб марки GELLY, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 за ОСОБА_8 не зареєстрований, власником є гр. ОСОБА_3. Повідомлено, що належний ОСОБА_8 транспортний засіб був перереєстрований 10.02.2015 року Центром ДАІ № 2101 на підставі доручення ВРІ № 571952 виданим приватним нотаріусом ОСОБА_9 на гр ку ОСОБА_6 у звязку з видачею дубліката технічного паспорту; 12.02.2015 року даний автомобіль було перереєстровано Центром ДАІ № 2101на нового власника на підставі довідки рахунок серії ААЕ № 043128 виданої ТОВ П.О.С.Т. від 11.02.2015р. ( а.с.20,22)

11 лютого 2015 року ТОВ П.О.С.Т. видав довідку-рахунок серії ААЕ № 043128 згідно з якою за грошові кошти в розмірі 92000 гривень ОСОБА_2 був відчужений автомобіль марки « GELLY», номер кузова НОМЕР_2. (а.с.61)

З оглянутого в судовому засіданні висновку Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області затвердженого начальником Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області за результатами розгляду звернення по заяві ОСОБА_4 від 19.01.2015 року, встановлено, що ОСОБА_6 було відомо про смерть ОСОБА_8 і вона зобовязалась зберігати два транспортні засоби , зокрема автомобіль марки « GELLY» до вирішення питання в судовому порядку. ( а.с.11)

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Частиною 1ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно дост. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу 11 лютого 2015 року, власник транспортного засобу ОСОБА_8 помер.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу автомобіля належного ОСОБА_8, представництво за довіреністю було припинене у звязку із смертю останнього, і дана обставина була відомою, то ОСОБА_6 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання правочину щодо відчуження автомобіля. Суд вважає, що з метою відновлення законності, договір купівлі-продажу автомобіля марки GELLY, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 укладення якого підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ № 043128 виданої ТОВ П.О.С.Т. від 11.02.2015р. , який був укладений з порушенням вимог закону, слід визнати недійсним.

Що стосується позовної вимоги в частині - зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіль марки GELLY , номер кузова НОМЕР_2, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як вбачається з ч.1 ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Заявляючи позовні вимоги в цій частині позивачі не навели правових підстав в частині зобовязання добросовісного набувача ОСОБА_2 передати позивачам спірний автомобіль.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не пред'являли вимогу про витребування майна з володіння ОСОБА_2

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Саме , до викладеного вище , зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 3-65гс12 від 11.12.2012 року.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 придбав автомобіль не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, враховуючи те, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не пред'являли вимогу про витребування майна з володіння ОСОБА_2 , суд приходить до переконання , що позовні вимоги в частині зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 автомобіль марки GELLY , номер кузова НОМЕР_2 не підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 203,215,248, 330,388,655 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки GELLY, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, оформлений довідкою-рахунком серії ААЕ № 043128 від 11.02.2015 року .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 сплаченого ними суми судового збору в розмірі 1230,80 грн. ( одна тисяча двісті тридцять гривень, 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_10