АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6761/16 Справа № 199/4604/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка А.П., Каратаєвої Л.О., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 20 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Мостобуд» з позовом, яким просив стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 19.03.2015р., виходячи із середньоденного 83грн.20коп. та 52582грн.98коп. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати з посиланням на те, що починаючи з січня 2013 року йому не виплачувалась заробітна плата з посиланням на фінансові труднощі.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 20.07.2016р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на пропуск ним передбаченого ст.233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду. Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Мостобуд» з 10.12.2007р. по 18.03.2015р. (а.с.5).

Згідно довідки ПАТ «Мостобуд» від 08.06.2015р. заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 за період з січня 2013 року по березень 2015 року включно складала 66 399грн.27коп. (а.с.6).

27.12.2013р. Амур-Нижньодніпровським райсудом м.Дніпропетровськ видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Мостобуд» на користь ОСОБА_2 нараховану та не виплачену заробітну плату у сумі 33 429грн.46коп. 17.06.2015р. Амур-Нижньодніпровським райсудом м.Дніпропетровськ видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Мостобуд» на користь ОСОБА_2 нараховану та не виплачену заробітну плату у сумі 66 399грн.27коп. (а.с.8). За матеріалами справи №199/4473/15, у якій 17.06.2015р.винесено судовий наказ, вбачається, що суму 66 399грн.27коп. складає нарахована та не виплачена ОСОБА_2 заробітна плата за період з січня 2013 року по березень 2015 року.

Ні матеріали даної справи, ні матеріали справ №199/13866/13ц та №199/4473/15, за якими видано судові накази, не містять відомостей про їх фактичне виконання.

Ухвалою апеляційного суду від 12.09.2016р. керівника ПАТ «Мостобуд» зобовязано надати відомості про фактичне виконання судових наказів, про причини затримки розрахунку. Ухвалою апеляційного суду від 12.09.2016р. начальника Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві зобовязано також надати відомості про фактичне виконання судових наказів (а.с.47,48). Товариство та відділ державної виконавчої служби отримали копії вказаних ухвал, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення (а.с. 54,56), однак у запропонований строк апеляційному суду не надійшла запитувана інформація та не повідомлено про причини її не надання.

28.09.2016р. до апеляційного суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2, у яких він додатково зазначив про фактичне не виконання судових наказів та несплату відповідачем заборгованості по заробітній платі (а.с.57).

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. За вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надано письмові докази, які свідчать про те, що нарахована йому заробітна плата за період з січня 2013 року по березень 2015 року у сумі 66 399грн.27коп. ПАТ «Мостобуд» з вини останнього не була виплачена своєчасно ні в період роботи ОСОБА_2, ні при його звільненні з роботи, ні на час розгляду справи. Доказів, які б спростовували вказані факти ПАТ «Мостобуд» не надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, зокрема, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Положеннями ст.34 Закону України «Про оплату праці» передбачено виплату працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені в ст.116 цього Кодексу строки, підприємство, установа, організація згідно ч.1 ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про невиплату ОСОБА_2 своєчасно заробітної плати в період його роботи та не здійснення фактичного з ним розрахунку при звільненні, його позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з ПАТ «Мостобуд» на його користь 32780грн.80коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2015р. по 10.10.2016р. включно та 52 582грн.98коп. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строку її виплати.

При ухваленні вказаного рішення та перевірки дотримання ОСОБА_2 строку звернення з даним позовом до суду колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Підстави для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні повязуються законодавцем у ч.1 ст.117 КЗпП України з датою фактичного розрахунку, яка і є відправною для обчислення тримісячного строку, у період якого має відбутись звернення до суду з позовом для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку. Оскільки передбаченого законом фактичного розрахунку з ОСОБА_2 не здійснено, перебіг вказаного строку не почався і його звернення до суду у червні 2016 року з даним позовом відбулось у відповідності з вимогами ч.1 ст. 233 КЗпП України.

За ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України надано роз'яснення, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Враховуючи зазначені вимоги закону, звернення ОСОБА_2 до суду у червні 2016 року з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складової належної йому заробітної плати відбулось у відповідності з вимогами ч.2 ст. 233 КЗпП України.

При визначенні розміру середнього заробітку за 394 робочих днів періоду затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з 19.03.2015р. по 10.10.2016р. включно колегія суддів виходить із положень п.2,5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995г. №100, та відомостей підприємства про заробітну плату ОСОБА_2 за два останні перед звільненням місці роботи: 1 741грн.90 коп. у січні 2015 р. за 19 робочих днів та 1 586грн.32 коп. у лютому 2015р. за 21 робочий день із середньоденним заробітком у сумі 83грн.20коп. (1 741.90. + 1 586.32. = 3 328.22. : 40 = 83.20. х 394 =32780.80).

При визначенні розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 52 582грн.98коп. колегія суддів виходить з положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», відомостей про нараховану та невиплачену заробітну плату ОСОБА_2, встановленого індексу споживчих цін та розрахунку, наданого позивачем з врахуванням відповідних величин приросту індексу споживчих цін у спірному періоді (а.с.6,11,12).

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та встановленим обставинам, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ч.3,5 ст.88 ЦПК України з ПАТ «Мостобуд» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 853грн.64коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 20 липня 2016 року скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» на користь ОСОБА_2 32780грн.80коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2015р. по 10.10.2016р. включно та 52 582грн.98коп. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строку її виплати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» у дохід держави 853грн.64коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Каратаєва Л.О.