ЄУН № 389/44/16-ц
Провадження № 2/389/18/16

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Гончаровій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знам'янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до коммунального закладу «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, скасування наказу про переміщення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Вказала, що працює на посаді медичної сестри КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». Наказом головного лікаря від 11.12.2015 року до неї застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Вважає, що вказаний наказ підлягає скасуванню, оскільки жодних порушень трудової дисципліни не допускала.

Крім того, внаслідок неправомірного застосування до неї дисциплінарного стягнення на грунті емоційних переживань у неї загострились хронічні захворювання, в результаті чого вона перебувала на лікуванні з 18.12.2015 року по 28.12.2015 року, витративши на ліки 376,97 грн. Також несправедливим покаранням їй було заподіяно моральної шкоди, яку позивач оцінила в 10 000 грн.

Разом з цим, позивач зазначила, що проводовжуючи своє упереджене ставлення до неї головний лікар наказом від 13.012016 року перевела її на інше робоче місце не обумовлене трудовим договором без її згоди.

З урахуванням наведеного позивач просила суд скасувати наказ про накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді догани від 11.12.2015 року № 308-св, скасувати наказ про її переміщення від 13.01.2016 року № 24-к, стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 376,97 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судові витрати.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на безпідставність позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, а також представника відповідача, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач була зарахована медичною сестрою Знамянської АЗП-СМ КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на підставі наказу № 561-к від 30.11.2013 року. Наказом № 207-к від 18.08.2016 року позивача звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

У судовому засіданні також встановлено, що наказом головного лікаря КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.12.2015 року за № 308-св медичній сестрі Знамянської АЗП-СМ ОСОБА_1 оголошено догану за порушення пункту 2.1.1, 2.5 «Завдання та обовязки» посадової інструкції медичної сестри та пунктів 3.1.1, 3.1.4 «Основних обовязків працівників», передбачених Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що 08 грудня 2015 року надійшло звернення з урядової гарячої лінії «Про відмову проведення щеплення дитині від поліомієліту" медичною сестрою Знамянської АЗП-СМ ОСОБА_1

Наступного дня 09.12.2015 року на адресу закладу надійшла письмова скарга «Про відмову проведення проби манту» медичною сестрою Знамянської АЗП-СМ ОСОБА_1

Адміністрацією КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» проведено службове розслідування, відібрано пояснювальні записки та розглянуто даний випадок на оперативній нараді. Виходячи із вищезазначеного вирішено накласти на позивача дисциплінарне стягнення у виді догани.

У судовому засіданні зясовано, що дійсно 30.11.2015 року о 14.17 год. до Урядової гарячої лінії надійшло звернення ОСОБА_6, в якому остання скаржилась на те, що 30.11.2015 року о 08.30 год. вона звернулась до дитячої консультації м. Знамянка, каб. № 4 (ОСОБА_8 медична сестра) для проведення щеплення своїй дитині, ІНФОРМАЦІЯ_1, від поліомієліту. Проте медична сестра відмовилась проводити щеплення, посилаючись на те, що вона втомилась та проводить щеплення манту. Станом на 14.14 год. дитині зрештою здійснили щеплення після наполегливої вимоги заявниці та звернення до завідувача консультації.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка в режимі відеоконференції ОСОБА_6, обставини, викладені нею у скарзі на Урядову гарячу лінію, підтвердила. Додатково вказала, що приїхала о 08.00 год. до поліклініки з немовлям зробити щеплення. При зверненні до щеплювального кабінету медичною сестрою ОСОБА_1 в грубій формі у проведенні щеплення було відмовлено із посиланням на зайнятість (далі дослівно): «У меня мантушники, я занята, знаете сколько вас тут», після чого остання закрила перед нею двері. При цьому, свідок відзначила, що під кабінетом нікого не було. Також свідок наголосила, що була з немовлям руках.

Далі свідок вказала, що вимушена була піти до лікаря ОСОБА_3 поскаржитись. Лікар повела її знову до щеплювального кабінету й медична сестра все ж таки зробила дитині щеплення. Будучи обуреною такою поведінкою медичної сестри ОСОБА_1, вона по поверненню додому подзвонила на Урядову гарячу лінію, оскільки вважає неприпустимим необґрунтовану відмову, що виразилась в грубій формі, в проведенні щеплення дитині-немовляті.

Допитана у судовому засіданні лікар-педіатр КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 підтвердила наведені попереднім свідком обставини. Також даний свідок наголосила на тому, що медична сестра зобовязана виконувати вказівки лікаря, а у разі неможливості виконання нею таких вказівок медична сестра повинна вирішити ці питання передусім з лікарем, який зробив відповідне призначення. Додатково свідок пояснила, що у той час, коли ОСОБА_1 відмовила в проведенні щеплення від поліомієліту дитині ОСОБА_6, в державі була епідемія поліомієліту, як раз почався тур вакцинації, всі медичні сестри про це знали, отже такі щеплення мали проводити у разі необхідності кожного дня в незалежності від графіку роботи щеплювального кабінету. І загалом свідок відмітила, що медичній сестрі ОСОБА_1 притаманна грубість і хамство.

В свою чергу, у власних поясненнях позивач у судовому засіданні не заперечила, що відмовила матері малолітньої дитини ОСОБА_9 ОСОБА_6 у проведенні щеплення, оскільки в той день згідно графіку вона проводила туберкулінодіагностику (манту), здійснення якої в один день із щепленням проти поліомієліту заборонено в одному приміщенні. Отже, відмова від проведення щеплення є правомірною. Матері ОСОБА_6 вона повідомила про вказані обставини і направила її до завідуючої дитячою консультацією ОСОБА_3 для вирішення ситуації. В подальшому лікар ОСОБА_3 повернулась з ОСОБА_6 і наказала їй робити щеплення, що і було нею виконано.

У судовому засіданні також зясовано, що 28.11.2015 року ОСОБА_2 було подано заяву головному лікарю КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_5 щодо неналежної поведінки медичної сестри ОСОБА_1, яка нагрубила їй та її сину.

10.12.2015 року за запрошенням адміністрації закладу, як вказала у судовому засіданні представник відповідача з метою уточнення змісту поданої заяви, ОСОБА_2 надала більш ґрунтовні письмові пояснення з приводу конфлікту, що стався між нею та медичною сестрою ОСОБА_1 У своїх поясненнях ОСОБА_2 вказала, що привела 13-річного сина для проведення щеплення манту до 4-го щеплювального кабінету. При зверненні до медичної сестри ОСОБА_1 з проханням про щеплення, остання у грубій формі відмовила у проведенні цієї процедури її дитині, мотивувавши свою поведінку тим, що син вже дорослий і має отримувати щеплення в освітньому закладі. Після цього заявник звернулась до завідуючої дитячою поліклінікою ОСОБА_3, яка зобовязала ОСОБА_1 провести щеплення дитині.

З урахуванням наведеного заявник просила застосувати заходи дисциплінарного впливу щодо медичної сестри ОСОБА_1 у звязку з її грубою поведінкою, а також у звязку з відмовою проводити щеплення її сину.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 наведені вище обставини підтвердила в повному обсязі. Зазначила, що дійсно в листопаді 2015 року в суботу прийшла разом із сином до поліклініки, лікар дав направлення на манту, після чого вони направились до щеплювального кабінету. Медична сестра ОСОБА_1 в грубій формі висловила невдоволення з приводу того, що дитині не зробили щеплення у школі. Знервовано схопила з її рук медичну карту дитини, кинула її на стіл. Загалом манера спілкування медичної сестри була дуже грубою з підвищеним тоном. Зрештою медична сестра фактично відмовила у проведенні щеплення, внаслідок чого вона змушена була з дитиною піти до завідуючої поліклініки. Після цього за вказівкою останньої щеплення дитині зробили.

В свою чергу, позивач заперечила факт грубого спілкування з ОСОБА_2 та її сином та факт відмови від проведення дитині щеплення.

Судом з'ясовано, що за вказаними вище фактами адміністрацією КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» було проведено перевірку, відібрано за обома фактами пояснення від позивача.

За результатами оперативної наради у головного лікаря КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з медичними працівниками Знамянської АЗП-СМ 11.12.2015 року, що відображено у відповідному протоколі за № 36, в присутності позивача з питання щодо некоректної поведінки та невиконання своїх професійних обовязків медичною сестрою ОСОБА_1 при зверненні двох заявниць зробити щеплення їх дітям, заслухавши лікаря-педіатра ОСОБА_3, яка наголосила на тому, що впродовж останніх тижнів неодноразово звертались батьки зі скаргами на некоректну грубу поведінку медичної сестри ОСОБА_1, з якою неодноразово були проведені бесіди превентивного характеру, які закінчувались криком і невдоволеністю останньої в присутності інших співробітників медичного закладу, за пропозицією голови профспілки ОСОБА_10 було вирішено винести догану медичній сестрі ОСОБА_1 за порушення вимог п. 2.1.1, 2.5 «Завдання та обовязки» посадової інструкції медичної сестри та п. 3.1.1, 3.1.4 «Основних обовязків працівників, передбачених правилами внутрішнього трудового розпорядку».

Слід відзначити, що ОСОБА_1 членом профспілкової організації не являлась.

Відповідно до п. 2.1.1, 2.5 «Завдання та обовязки» посадової інструкції медичної сестри (а.с. 12-13), для виконання своїх функціональних обовязків медична сестра зобовязана своєчасно і точно виконувати призначені дільничним лікарем-педіатром процедури. У випадку невиконання призначень, незалежно від причин, негайно повідомити про це лікарю.

В роботі дотримуватись принципів медичної деонтології.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.4 Правил внутрішнього розпорядку КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», затверджених головним лікарем 07.04.2014 року (а.с. 11), працівники зобовязані:

- працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження головного лікаря, додержуватись трудової і технічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна, яке знаходиться на балансі закладу.

- дотримуватись професійних обовязків медичних працівників, зокрема щодо вимог професійної етики і деонтології, збереження лікарської таємниці, надання першої невідкладної медичної допомоги громадянам у разі нещасного випадку та інших екстремальних ситуацій, пропагування, у тому числі власним прикладом здорового способу життя, надання консультативної допомоги своїм колегам, та інших обовязків, передбачених законодавством.

Відповідно до наказу МОЗ з питань організації роботи кабінетів щеплень 31.12.2009 N 1095, кабінети щеплень обслуговують населення п'ять днів на тиждень згідно графіку роботи ЛПЗ, затвердженого керівником.

Графік роботи повинен бути розміщений на видному місці при вході до Кабінету щеплень.

Для роботи Кабінету щеплень (постійно діючого) в ЛПЗ, де проводяться щеплення та туберкулінодіагностика, бажано передбачити два кабінети: один - для проведення туберкулінодіагностики та щеплень проти туберкульозу; інший - для інших щеплень.

У разі відсутності Кабінету щеплень для проведення туберкулінодіагностики та щеплень проти туберкульозу необхідно визначити в наявному Кабінеті щеплень дні для проведення протитуберкульозних щеплень та туберкулінодіагностики. При цьому є обов'язковим виділення окремого маркірованого столу для імунобіологічногоматеріалу (вакцини БЦЖ, туберкуліну) з маркірованими ємкостями.

Щеплення для профілактики туберкульозу повинні проводитися в окремих приміщеннях, а за їх відсутності - у різні дні з проведенням інших щеплень (Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затверджене наказом МОЗ 16.09.2011 № 595).

Разом з цим, як вбачається з наказу про застосування дисциплінарного стягнення до позивача, порушення трудової дисципліни полягало у тому, що нею не було виконано призначення дільничного лікаря-педіатра і при цьому негайно не повідомлено лікаря, який зробив відповідні призначення, про неможливість їх виконання (п. 2.1.1 «Завдання та обовязки» посадової інструкції медичної сестри), натомість в грубій недопустимій формі в порушення принципів медичної деонтології і професійної етики, відмовлено пацієнтам у проведенні щеплення (п. 2.5 «Завдання та обовязки» посадової інструкції медичної сестри), внаслідок чого було порушено трудову дисципліну (п. 3.1.1 Правил внутрішнього розпорядку), професійні обовязки медичних працівників, зокрема щодо вимог професійної етики і деонтології (п. 3.1.4 Правил внутрішнього розпорядку).

Медична деонтологія це сукупність етичних норм і принципів поведінки медичного працівника при виконанні своїх професійних обовязків, це вчення і практичне втілення морально-етичних принципів професійної діяльності медиків, спрямованої на створення максимально сприятливих умов для ефективного лікування хворих і профілактики захворювань. Іншими словами, медична деонтологія це вчення про обовязок медика, сукупність етичних норм, яких він повинен дотримуватись при виконанні своїх професійних обовязків.

За визначенням ВООЗ (1967), Медична сестра це особа, підготовлена за основною програмою сестринського навчання, яка має достатню кваліфікацію і право виконувати в своїй країні дуже відповідальну роботу із сестринського обслуговування з метою зміцнення здоров'я, запобігання хворобам і догляду за хворими.

Основною функцією медичної сестри є догляд за хворими та виконання призначень лікаря, під керівництвом якого вона працює.

Високий рівень фахових знань та вмінь, точність у виконанні призначень, тактовність, людяність, уважність, самовладання, чуйність якості необхідні медичній сестрі.

Водночас, грубість стосовно до всього, де згадується це поняття, являє собою відхилення від певного стандарту або мірки, нечемність і невихованість. Під стандартною поведінкою зазвичай розуміється ввічливе поводження, що відповідає певним нормам, громадським приписам і умовностям. Грубість у взаєминах - це відхилення від ввічливості. На ступінь грубості впливає, насамперед, тон.

Грубість - негативна моральна якість, яка характеризується нехтуванням культурою поведінки. Будучи одним із зовнішніх проявів зневажливого ставлення до людей, грубість виражається у відкритій недоброзичливості до оточуючих, у неуважності до чужих інтересів і запитів, у невмінні стримувати своє роздратування (відсутності витримки), в неумисному або навпаки навмисному ображенні гідності оточуючих людей і т.п.

Відповідно до принципів та засад трудового законодавства України, умовами притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність складу дисциплінарного правопорушення, що передбачає єдність об'єкта та об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Об'єктом дисциплінарного проступку є внутрішній трудовий розпорядок певної установи або підприємства, а точніше ті суспільні відносини, які складаються в процесі його реалізації та охороняються нормами цієї галузі права. Ознака протиправності, що відноситься до об'єктивної сторони правопорушення, тісно пов'язана із об'єктом. Вона означає заборону дії під погрозою настання певних санкцій. До об'єктивної сторони дисциплінарного проступку відносяться шкідливі наслідки та причинний зв'язок між ними та діями (бездіяльністю) правопорушника. Суб'єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина, яка може виражатися в умислі або в необережності.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обовязків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами трудового розпорядку,якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Притягувати працівника до дисциплінарної відповідальності є правом, а не обовязком роботодавця. Замість накладення дисциплінарного стягнення роботодавець відповідно до статті 152 КЗпП України може застосувати до порушника трудової дисципліни інші заходи впливу.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обовязки, зазначено у статті 147 КЗпП України. Так за порушення трудової дисципліни до загального кола працівників може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком.

Протиправність поведінки працівника полягає в порушені ним своїх трудових обовязків, закріплених нормами трудового права, як-то: КЗпП , правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором, колективним договором, а також у порушені або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність.

Незалежно від форми вини обовязковим її елементом є усвідомлення особою проступку.

Дисциплінарним проступком визнається діяння, що повязуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обовязків без поважних причин.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобовязаний сам доводити свою невинуватість.

Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які б свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників, письмові свідчення свідків, висновки фахівців, письмові пояснення самих порушників тощо.

Частиною першою статті 149 КЗпП України передбачено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни роботодавцем вимагається письмове пояснення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, у силу ст.ст. 147 - 149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків.

Постановою Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Судом із врахуванням вказаних вище норм закону та змісту спірного наказу встановлено, що описова частина оскаржуваного наказу містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинений позивачем, в чому саме проявилося порушення трудової дисципліни, вказано обставини, які свідчать про вчинення нею дисциплінарного проступку, порушення правил внутрішнього розпорядку, посадової інструкції, неналежне виконання посадових обов'язків.

Отже, з урахуванням всіх вищенаведених обставин суд дійшов висновку про доведеність наявності шкідливих наслідків, спричинених діями позивача, а також причинного зв'язку між ними та діями правопорушника.

У справі наявні беззаперечні докази того, що позивач допустила порушення своїх безпосередніх обов'язків, передбачених посадовою інструкцією, правилами внутрішнього розпорядку, чим допустила порушення трудової дисципліни.

Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було здійснено відповідачем відповідно до встановленого Кодексом законів про працю України порядку на підставі норм матеріального права, які регулюють спірне питання.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, суд виходить із його правомірності та відповідності нормам чинного трудового законодавства.

Слід також візначити, що в оспорюваному наказі про накладення дисциплінарного стягнення місцем його складання зазначено юридичну адресу місцезнаходження КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», яка згідно Статуту даного закладу знаходиться в с. Дмитрівка Знамянського району, вул. Нечаєва, 50. Знамянська міська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини (в т.ч. дитяча консультація, денний стаціонар) є структурним підрозділом КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги».

У судовому засіданні також зясовано, що наказом головного лікаря КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.01.2016 року № 24-к ОСОБА_1, медичну сестру Знамянської АЗП-СМ (щеплювальний кабінет № 4) переміщено медичною сестрою Знамянської АЗП-СМ (НВК «Знамянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2-ліцей) з 18.01.2016 року. Підстава: протокол оперативної наради від 13.01.2016 року № 2.

З протоколу оперативної наради у головного лікаря КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» за №2 від 13.01.2016 року вбачається, що на нараді в т.ч. в присутності позивача було розглянуто питання про переміщення медичної сестри Знамянської АЗП-СМ ОСОБА_1 (щеплювальний кабінет № 4) медичною сестрою Знамянської АЗП-СМ (НВК «Знамянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2-ліцей) з 18.01.2016 року у звязку з перебуванням медичної сестри Знамянської АЗП-СМ ОСОБА_11 на лікарняному листку з приводу вагітності.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 32 КзПП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Водночас не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж самому підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

В п.31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розяснено, що переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Судом зясовано, що при переміщенні позивача зміна істотних умов праці не відбулася, оскільки продовження роботи мало місце у тій же установі, в межах тієї ж місцевості, за тією ж самою спеціальністю, кваліфікацією і посадою, з дотриманням попередніх системи і розміру оплати праці, режиму роботи 40-годинний робочий тиждень.

Відмінності у роботі медичної сестри щеплювального кабінету та медичної сестри у школі не можуть бути розцінені як зміна істотних умов праці, так як наявність відмінностей у роботі на цих посадах зумовлена специфікою роботи та випливає із суті посадових обов'язків виконуваної роботи.

Таким чином переміщення позивача з посади медичної сестри щеплювального кабінету на посаду медичної сестри у школі в межах одного структурного підрозділу КЗ «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та посади не є переведенням та відповідно не вимагається на це згоди працівника.

Позовні вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди суд залишає без задоволення, оскільки підставою для їх задоволення міг бути встановлений судом факт порушення трудових прав позивача, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, у задоволенні яких суд відмовив із вказаних вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ст. 6 цього ж Закону, у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач не звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. Позовна заява в кінцевій редакції містить чотири вимоги, три з яких є самостійними вимогами немайнового характеру (скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, скасування наказу про переміщення, відшкодування моральної шкоди) і одна вимога є вимогою майнового характеру (відшкодування матеріальної шкоди).

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., тобто лише за одну позовну вимогу.

З урахуванням наведеного з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1653,60 грн. (551,20х3).

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до коммунального закладу «Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, скасування наказу про переміщення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1653,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова