АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6753/16 Справа № 175/4775/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Провіант» про визнання недійсним рішення про звільнення та поновлення на роботі,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Провіант» з позовом про визнання недійсним розпорядження голови товариства від 20.10.2015р. про його звільнення на підставі п.5 ст.41 КЗпП України та поновлення на роботі на посаді генерального директора товариства, посилаючись на те, що вирішення питань щодо призначення та звільнення членів дирекції відноситься до компетенції загальних зборів товариства.

Рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 06.07.2016р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Провіант» про визнання недійсним рішення про звільнення та поновлення на роботі відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на те, що ним зачіпаються його інтереси як учасника ТОВ «Провіант».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 за такими підставами.

З матеріалів справи вбачається наступне.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_3 09.12. 2010р. приступив до виконання обовязків Генерального директора ТОВ «Провіант» на підставі наказу №12-к від 09.12.2010р., а 20.10.2015р. ОСОБА_3 звільнений з посади Генерального директора ТОВ «Провіант» на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України у звязку з припиненням повноважень згідно розпорядження від 20.10.2015р. (а.с.5). Згідно розпорядження Голови ТОВ «Провіант» ОСОБА_4 від 20.10.2015р. слід вважати розірваним укладений з ОСОБА_3 31.12.2013р. контракт, його повноваження Генерального директора припиненими зі звільненням його з вказаної посади 20.10.2015р. у звязку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с.6).

Згідно положень п.1.1. Статуту ТОВ «Провіант» створено на засадах угоди між фізичними особами (засновниками) шляхом обєднання їх майна та коштів для спільної діяльності. За п.3.1. 3.3., 5.4. засновниками, які з дня державної реєстрації товариства набули статусу учасників стали ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з часткою кожного з них у статутному капіталі у розмірі 50%. Вищим органом товариства є загальні збори його учасників і до виключної їх компетенції, за п.10.1.,10.2.,10.2.5., зокрема, відноситься вирішення питань про призначення та звільнення Генерального директора товариства (а.с.10-26).

Розпорядженням Голови ТОВ «Провіант» ОСОБА_4 від 14.03.2016р. розпорядження Голови ТОВ «Провіант» від 20.10.2015р. про звільнення ОСОБА_3 визнано не чинним з моменту його прийняття з поновленням ОСОБА_3 на посаді Генерального директора товариства (а.с.124).

Враховуючи встановлені обставини про фактичне скасування розпорядження про звільнення ОСОБА_3 та його поновлення на посаді Генерального директора товариства, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 є обґрунтованим. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки розпорядження про звільнення ОСОБА_3 на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України визнано не чинним з моменту його прийняття з поновленням його на попередній посаді, предмет спору фактично відсутній. Інших вимог, які б були повязані зі звільненням, ОСОБА_3 не заявлялись.

За вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Між тим, відмовляючи у позові про поновлення на роботі, суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення навів і інші мотиви, якими встановив правомірність укладення ОСОБА_3 при перебуванні на посаді Генерального директора ТОВ «Провіант» угод про відчуження майна товариства та належних останньому часток у статутному капіталі інших товариств (ТОВ Агрофірма «Маяк», ТОВ «Обмачівські зорі»). При цьому суд першої інстанції не лише вийшов за межі наведеного ОСОБА_3 обґрунтування позову про поновлення на роботі, які зводились лише до обставин щодо прийняття рішення про звільнення некомпетентною особою, а й досліджував правомірність укладення угод, які не були предметом позову. При цьому ні сторони вказаних угод - ТОВ Агрофірма «Маяк», ТОВ «Обмачівські зорі», ні учасники ТОВ «Провіант» - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до участі у справі не залучались. Між тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що вказані висновки суду з приводу правомірності укладених Генеральним директором ТОВ «Провіант» ОСОБА_3 угод щодо відчуження належного ТОВ «Провіант» у якості його частки у статутних капіталах ТОВ Агрофірма «Маяк», ТОВ «Обмачівські зорі» зачіпаються його права та інтереси учасника ТОВ «Провіант», а також впливають на вирішення інших справ, предметом яких є правомірність такого відчуження.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про правомірність укладення ОСОБА_3 при перебуванні на посаді Генерального директора ТОВ «Провіант» угод про відчуження майна товариства та належних останньому часток у статутному капіталі інших товариств - ТОВ Агрофірма «Маяк», ТОВ «Обмачівські зорі» підлягають виключенню. У звязку з цим рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Провіант» про визнання недійсним рішення про звільнення та поновлення на роботі у звязку з відсутністю предмета спору, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - частковому задоволенню. В іншій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про необхідність скасування вказаного рішення безпідставні, оскільки відмовою у позові ОСОБА_3 у поновленні на роботі ТОВ «Провіант» на посаді Генерального директора товариства у звязку з добровільним скасуванням у позасудовому порядку наказу про його звільнення інтереси ОСОБА_2 як учасника товариства фактично не зачіпаються. Спірні правовідносини щодо поновлення на роботі виникли між працівником ОСОБА_3 та роботодавцем ТОВ «Провіант» і та обставина, що ОСОБА_2 від імені загальних зборів товариства укладав з ОСОБА_3 контракт, не свідчить про незаконність рішення про відмову у позові та не впливає на його суть.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Провіант» про визнання недійсним рішення про звільнення та поновлення на роботі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Каратаєва Л.О. Григорченко Е.І.