Справа № 544/841/16-ц
№ пров. 2/544/407/2016
Номер рядка звіту 23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 грудня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений шляхом збільшення позовних вимог в частині стягнення пені (а.с.74-77), в обґрунтування якого вказала, що 07.04.2016 між нею як замовником та відповідачем ОСОБА_2 як виконавцем був укладений договір №2213/0301 про виконання послуг та подальшої передачі виробу замовнику. Згідно договору відповідач зобовязався надати позивачу виріб на протязі 25 робочих днів з моменту отримання авансового платежу (повної сплати) за виріб в розмірі від 65% до 100% вартості виробу. Як зазначено в технічному малюнку під виробом, який відповідач повинен надати позивачу, слід розуміти дві шафи-купе та кухонні меблі. Відповідно до п.3.1. Договору замовник сплачує виконавцю вартість виробу на загальну суму в розмірі 100000грн. Пунктом 3.2. Договору встановлено, що замовник на момент підписання договору сплачує авансовий платіж за виріб в розмірі 65000грн., що складає 65% від загальної суми оплати за виріб. Пунктом 3.3 Договору визначений залишковий розмір суми за виріб, який повинен сплатити замовник виконавцю в розмірі 35000грн. Залишковий розмір суми замовник сплачує виконавцю за виріб в момент доставки виробу. Акт прийому-передачі виробу підписується після монтажу виробу, якщо монтаж передбачений даним договором. Позивач виконала покладений на неї обовязок щодо сплати авансового платежу, передавши відповідачу в день підписання договору суму в розмірі 2400 доларів США, що було еквівалентно на день підписання 62160грн за курсом 25,9грн за долар США і 2840грн. Проте відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, прострочив всі терміни виконання договору, замовлений виріб їй не поставив, у звязку з чим вона не бажає в подальшому користуватись його послугами, тому висунула йому вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 2400 доларів США і 2840грн, на що відповідач повідомив, що таких коштів у нього немає, ці гроші були у нього викрадені. 02.06.2016 та 05.07.2016 нею на адресу відповідача були направлені дві претензії, однак відповідей на них вона не отримала. Внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала матеріальні втрати в розмірі, який складається з: 65000грн як авансовий платіж; нарахування пені за кожний день прострочення, починаючи з дати укладення договору і до моменту звернення до суду з позовом у розмірі 3% за кожний день прострочення на загальну суму 87750грн; пені у вигляді 3% річних в сумі 322,95грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1642,50грн, по сплаті послуг на правову допомогу в сумі 3250грн, у звязку з чим вона просить суд розірвати договір №2213/0301 від 07.04.2016, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, та стягнути з відповідача на її користь вказані суми.

У судовому засіданні 03.10.2016 представник позивача відмовився від позову в частині стягнення пені у вигляді 3% річних в сумі 322,95грн., у звязку з чим ухвалою Пирятинського районного суду від 03.10.2016 прийнято відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 322,95грн, заявлену представником позивача, та провадження по справі в цій частині закрито (а.с.68, 70).

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив суд розірвати договір №2213/0301 від 07.04.2016, укладений між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, стягнути з відповідача на користь позивача 65000грн авансового платежу; пеню у розмірі 3% за кожний день прострочення, нараховану згідно Закону України «Про захист прав споживачів» на загальну суму 87750грн; 5000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1642,50грн, по сплаті послуг на правову допомогу в сумі 3250грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, згоден повернути позивачці сплачену суму авансу в розмірі 65000грн., вимоги в частині стягнення пені, моральної шкоди не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково лише в частині стягнення авансового платежу в сумі 65000грн, та заперечував проти задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 87750грн та моральної шкоди в розмірі 5000грн. Свої заперечення обґрунтував тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений не договір про виконання робіт (надання послуг), а договір купівлі-продажу, а тому положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» на положення договору купівлі-продажу не розповсюджуються. Ті послуги, які за договором повинні були надаватись ОСОБА_2 (послуги з доставки виробу (товару), підйому виробу (товару), складання виробу (товару) та врізок) вони по договору надавались ним безкоштовно. Крім того, само по собі надання виробу (товару) за замовленням споживача не можна розглядати як надання послуги, оскільки будь-який договір купівлі-продажу зумовлює індивідуальне замовлення покупця, повязане із необхідністю окреслити той товар, щодо якого сторони мають намір укласти договір купівлі-продажу. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996 року. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягуються лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним актом. Неустойка, передбачена п. 7 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» на випадки затримки задоволення вимог споживача та вжиття інших заходів захисту не поширюється. Щодо стягнення моральної шкоди представник також заперечує з посиланням на те, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2, належать до договірних відносин. Стаття 611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобовязання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором. Однак договором, що укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2, не передбачено відшкодування моральної шкоди. Крім того відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, прострочення виконання зобовязання передачі ОСОБА_4 виробу (товару) не створює небезпеки для життя і здоровя людей, що виключає можливість відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволені позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 нарахованої пені в розмірі 87750грн та моральної шкоди в розмірі 5000грн. відмовити.

Суд, вислухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07.04.2016 між приватним підприємцем ОСОБА_2 (а.с.23) як виконавцем та ОСОБА_4 як замовником укладено договір №2213/0301 (а.с.14, 17-19).

Відповідно до умов даного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання надати виріб відповідно до технічного малюнка, який є додатком до даного договору. Виконавець зобовязується надати виріб протягом 25 робочих днів з моменту отримання передоплати (повної оплати) за виріб у розмірі від 65% до 100%. Виконавець не відповідає за порушення строків (не більше 15 робочих днів), указаних у даному договорі, у разі недотримання зобовязань постачальниками складових матеріалів виробу (п.1.1, 2.1 Договору).

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.10 Договору встановлено, що замовник оплачує виконавцю вартість виробу по п.1.1 на загальну суму 100000грн. замовник на момент підписання договору оплачує передоплату за виріб в розмірі 65000грн. Залишкова сума за виріб 35000грн. Акт прийому-передачі виробу підписується після монтажу виробу, монтаж передбачений даним договором.

Даючи правову оцінку договору №2213/0301 від 07.04.2016 суд зазначає, що сторонами укладений договір підряду, тому між ними виникли договірні правовідносини, які регулюються Главою 61 «Підряд» ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У статті 843 ЦК України зазначено, що удоговорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно ч.1 ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У статті 849 ЦК України закріплені правазамовника під час виконання роботи. Так, з амовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Як убачається з матеріалів справи позивач як замовник виконала взяті на себе зобовязання по договору підряду, обумовлену договором суму авансу 65000грн внесла в день підписання договору 07.04.2016, що підтверджено розпискою, а також вказана обставина визнана обома сторонами під час судового розгляду, однак відповідач ОСОБА_2 як виконавець у встановлені в договорі строки, а саме протягом 25 робочих днів з моменту отримання передоплати у сумі 65000грн, що становить період з 07.04.2016 по 16.05.2016 (09, 10, 16, 17, 23, 24, 30.04, 01, 02, 03, 07, 08, 09, 14, 15.05 вихідні дні), до роботи не приступив, виріб у вигляді меблів не виготовив та позивачці не поставив, акту прийому-передачі виробу, як закріплено у підписаному сторонами договорі, сторони не підписували. Наведене свідчить про те, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконав.

При цьому доводи відповідача та його представника в тій частині, що відповідач частково виконав умови договору, а саме: частково встановив меблі в квартирі позивача, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вищевказаних норм права та враховуючи, що відповідач своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором підряду, у встановлені договором строки з 07.04.2016 по 16.05.2016 виріб у вигляді меблів не виготовив та позивачці не поставив, чим були порушені її права як споживача та сторони договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 65000грн., які були сплачені ОСОБА_4 в якості авансу на користь відповідача відповідно до умов укладеного між ними договору. Тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення неустойки (пені) суд зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Судом установлено, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання за Договором з 17.05.2016 року по 15.07.2016, тобто 42 робочих дні (21, 22, 28, 29.06, 04, 05, 11, 12, 18, 19, 20, 25, 26, 28.06, 02, 03, 09, 10.07 вихідні дні), тому сума пені складає 81900грн. (65000грн. х 3% : 100% х 42дні).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За вказаною нормою права суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Причому зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача.

Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також враховуючи матеріальний стан відповідача, який офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки та стягнути з відповідача пеню в сумі 10000грн. Таким чином вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню в разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

За діючою редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

У даній справі не встановлено обставин, з якими Закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, крім того договором №2213/0301 від 07.04.2016 також не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині розірвання договору суд зазначає наступне.

Статтею 651 ЦК України передбачені підстави для розірвання договору. Так, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст.849 ЦК України та ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Системний аналіз положень ч.3 ст.651, ст.849 ЦК України та ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що договір вже є розірваним у випадку, коли споживач відмовився від договору, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_4 відмовилась від договору підряду №2213/0301 від 07.04.2016, укладеному з відповідачем, тому вказаний договір вже є розірваним і діючим законодавством не передбачено його розірвання за рішенням суду. У зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з указаних підстав.

Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягають матеріальні збитки в сумі 65000грн. та неустойка (пеня) у сумі 10000грн. Всього сума до стягнення складає 75000грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1037,12грн.

Витрати на правову допомогу в сумі 3250грн (а.с.20) стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, оскільки позивачем не доведено, з чого вона складається, не надано розрахунку вказаної суми, як того вимагає Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст.ст.3-15, 57-60, 84, 88, 208, 212-215, 292 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, з урахуванням їх уточнення задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки у сумі 65000 (шістдесят пять тисяч) гривень, пеню (неустойку) у сумі 10000 (десять тисяч) гривень, понесені судові витрати в сумі 1037 (одна тисяча тридцять сім) гривень 12 копійок, а всього стягнути 76037 (сімдесят шість тисяч тридцять сім) гривень 12 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Нагорна