АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7393/14-ц Номер провадження 22-ц/786/7/16Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника Полтавської міськради ОСОБА_4, представника Управління майном комунальної власності міста ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року

по справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення

зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" про зміну договору найму житлового приміщення, треті особи територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, Відділ опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року КП «ЖЕО №2» звернулось до суду із вказаним позовом та просило виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що ОСОБА_8 який був наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1, помер 19 червня 2012 року. Інші особи в даній квартирі не зареєстровані.

Працівниками КП «ЖЕО №2» здійснено вихід за даною адресою та встановлено, що в спірній квартирі проживають відповідачі разом з малолітніми дітьми, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачі проживають у квартирі без реєстрації та належних документів про право користування квартирою, а отже є такими, що самоправно зайняли дане нерухоме майно.

У січні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, звернулись до суду із зустрічним позовом та просили змінити договір найму житлового приміщення, визнавши за ними право на укладання договору найму квартири АДРЕСА_2, як із квартиронаймачами.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що ОСОБА_2 з 1991 року перебувала з ОСОБА_8 у фактичних шлюбних відносинах, проживала з ним у квартирі АДРЕСА_2 та вели спільне господарство.

У 2011 році зі згоди ОСОБА_8 у дану квартиру поселилась її дочка з онуками.

Вказували, що вони зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, проте не проживають там, оскільки їх будинок є аварійним.

Зазначали, що поселились до даної квартири зі згоди квартиронаймача, а після його смерті виконують обов'язки по утриманні майна.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року позовні вимоги КП «ЖЕО №2» задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 із жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Вказане рішення апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні позову КП «ЖЕО №2» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування правомірності їх проживання у спірному жилому приміщенні.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно рішення Полтавської міської ради від 16 березня 2012 року КП «ЖЕО №2» є балансоутримувачем будинку за адресою вул. Зигіна, 25.

Пунктом 5.3 Статуту КП «ЖЕО №2» передбачено право позивача за первісним позовом виявляти самовільно зайняті квартири, в житлових будинках, що знаходяться на балансі підприємства та забезпечує їх вивільнення у встановленому законом порядку із обов'язковим повідомленням та залученням власника житлового фонду та органу управління. Звертається до суду з позовами про стягнення заборгованості з осіб, які відмовляються сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, з позовами про виселення з самовільно зайнятих квартир.

19 червня 2012 року ОСОБА_8, який був квартиронаймачем спірного жилого приміщення, помер.

Згідно довідки № 486 від 14 листопада 2014 року виданої КП «ЖЕО №2» квартира АДРЕСА_2 належить до комунальної власності, на час смерті квартиронаймача, він був єдиною особою зареєстрованною в ній.

Актом від 16 квітня 2014 року, який затверджений начальником КП «ЖЕО № 2» встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 та області.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, В.М., ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 не мають правових підстав для проживання у спірному житловому приміщенні та для переведення на них прав та обовязків квартиронаймача після смерті ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням 20 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради про визнання членом сім'ї основного квартиронаймача та визнання права користування жилим приміщенням у задоволенні позовних вимог відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили встановлено недоведеність факту проживання однією сімєю як жінки та чоловіка без укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Таким чином, доведеним є той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були членами сімї ОСОБА_9, який був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2, а отже на них не поширюються положення ст. 64 ЖК України, яка визначає права та обовязки членів сімї квартиронаймача щодо вселення до житлового приміщення та користування ним.

Відповідно до ч.1 ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідачі, як тимчасові мешканці спірного житлового приміщення, підлягають виселенню. Доводи апелянтів про необхідність надання їм іншого житла є безпідставними.

Доводи апелянтів щодо порушення їх права на отримання безоплатного житла або за доступну плату є неспроможними, оскільки виселення відповідачів не перешкоджає їм реалізувати це право у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

За таких обставин, ОСОБА_2, ОСОБА_3, не будучи членами сімї померлого 19 червня 2012 року ОСОБА_8, не є субєктами права вимоги визнання їх наймачами за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, а отже їх позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким надана відповідна правова оцінка.

Інших доводів, які б спростовували правильність висновку суду першої інстанції, апелянтами не надано.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про помилковість судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування або зміни рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_10

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО