Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Собіни І.М., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання: Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в справі за позовом кредитної спілки «Пріоритет» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно, на користь кредитної спілки «Пріоритет» заборгованість за Договором кредиту в сумі 53 078,31 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 гривень, а всього 54 296,31 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачі зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного зясування судом обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що ОСОБА_2 не підписував договору поруки від 18.09.2014 року. Підпис, що міститься на вказаному договорі, не належить йому.

Незважаючи на те, що 18.09.2014 року ОСОБА_1 було підписано договір кредитної лінії № 04-09/14 і видатковий касовий ордер № 01455 на суму 41000,00 гривень, доводять, що грошових коштів, тобто суму в розмірі 41 000,00 гривень ОСОБА_1 не отримувала, а підписала зазначені документи під натяком звільнення з роботи, так як працювала у позивача касиром.

Стверджують, що грошова сума в розмірі 41000,00 гривень, що складає основну суму кредиту по договору від 18.09.2014 року складається з несплаченої суми боргу по кредитному договору № 03-08/12 від 03.08.2012 року та нарахованих процентів за

_________________________________________________________________________________________

Справа № 569/16030/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/280/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

користування кредитними коштами по ній за мінусом проплат, здійснених ОСОБА_1 в період з 03.08.2012 року по 17.09.2014 року.

Крім того, кредитною спілкою «Пріоритет» не надано документів в підтвердження того, що вона є фінансовою установою, яка правомочна надавати такий вид фінансових послуг, як надання кредитів.

Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що з»явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії є доведеними та обґрунтованими, а тому вона підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. В солідарному порядку підлягає стягненню з відповідачів і судовий збір.

Проте, повністю погодитись з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2014 року між КС «Пріоритет» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 04-09/14, відповідно до умов якого позивач надав кредитну лінію із загальним розміром не більше 50 000,00 гривень, в межах якої позичальник може отримувати будь-які суми та зобов»язується повернути їх на умовах, передбачених договором.

В той же день, тобто 18.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов»язався перед кредитором відповідати по зобов»язаннях ОСОБА_1, що витікають із договору кредиту № 04-09/14 від 18.09.2014 року /а.с.6/.

Кошти в розмірі 41 000,00 гривень були надані відповідачці ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером № 01455 від 18.09.2014 року /а.с.8/

Відповідно до умов п.3.2 кредитної лінії № 04-09/14 від 18.09.2014 року сплата процентів за користування кредитної лінії та основної суми кредиту відбувається відповідно до графіку, який є невід»ємною частиною цього договору, не пізніше 18 числа кожного наступного місяця /а.с.3/.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов»язання не виконувала, передбачені умовами договору платежі вносила несвоєчасно і не в повному розмірі, а з 22.07.2015 року взагалі припинила погашати кредит, внаслідок чого станом на 25.11.2015 року утворилась заборгованість по поверненню кредиту в розмірі: 53 078,31 гривень, із яких 40 696,18 гривень сума основного боргу та 12382,13 гривень відсотків за користування кредитом.

Задовольняючи позов про солідарне стягнення з боржника і поручителя заборгованості за договором кредитної лінії, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень ст.ст. 543, 553, 554, 1049 ЦК України і вважав, що поручитель солідарно з боржником відповідають за кредитними зобов»язаннями боржника, розмір яких визначений позивачем у відповідності з умовами кредитного договору. Проте, в мотивувальній частині рішення помилково вказана сума відсотків в розмірі 1218, 00 гривень.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір поруки не було підписано саме поручителем ОСОБА_2 є безпідставними. Питання недійсності зазначеного договору не було предметом розгляду у зазначеній справі. На теперішній час договір є дійсним, а тому підстави для відхилення позовних вимог позивача про стягнення боргу в солідарному порядку відсутні.

Не заслуговують на увагу суду і доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм ст.169 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, про час і місце судового розгляду справи відповідачі повідомлялись належним чином у відповідності з вимогами ст.ст. 74,76 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про походження грошової суми в розмірі 41 000,00 гривень, безпідставні. Факт укладення договору кредитної лінії № 04-09/14 від 18.09.2014 року, графік розрахунків по поверненню кредиту, заява про надання кредиту, видатковий касовий ордер від 18.09.2014 року підтверджується доданими до позовної заяви копіями вищезазначених документів, які в силу ст.59,64 ЦПК України являються належними та допустимими доказами у справі. У передбаченому законом порядку вказані письмові докази відповідачами не спростовані і не оспорені. Доказів в обґрунтування того, що вказану суму відповідач не отримувала, до апеляційної скарги не додала, клопотання про їх витребування в суді апеляційної інстанції не заявляла. Крім того, з графіку розрахунків по поверненню кредиту /а.с. 9/ вбачається, що ОСОБА_1 вносила протягом 2014-2015 років кошти по поверненню кредиту.

Твердження апеляційної скарги, що сума заборгованості за кредитом та розмір відсотків за договором ґрунтуються на припущеннях, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом ніякими доказами не підтверджується.

Колегія суддів не бере до уваги і доводи апеляційної скарги в частині неподання КС «Пріоритет» документів на підтвердження того, що вона є фінансовою установою, яка правомочна надавати вид фінансових послуг, як надання кредитів.

Відповідно до статті 1, 8 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Надання кредитній спілці статусу фінансової установи здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Уповноваженого органу.

Надання кредитній спілці статусу фінансової установи здійснюється шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру фінансових установ.

Уповноважений орган видає кредитній спілці свідоцтво про реєстрацію фінансової установи за формою, встановленою Уповноваженим органом.

Ліцензуванню підлягає діяльність кредитної спілки із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що оскільки КС «Пріоритет» працює з пайовими внесками та надає кредити за рахунок свого капіталу, отримання ліцензії законом не передбачено.

В матеріалах справи, на а.с. 10 міститься належним чином завірена копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - кредитна спілка «Пріоритет».

За таких обставин рішення суду першої інстанції, яким суд поклав солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором на відповідачів є законним і не підлягає скасуванню.

Однак при цьому колегія суддів не може погодитись із солідарним стягненням судового збору з відповідачів у розмірі 1218, 00 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Покладення судом солідарного обов'язку по сплаті судових витрат не ґрунтуються на вимогах закону та є неправильним.

З огляду на вимоги ст. 309 ЦПК України колегія суддів пришла до висновку про необхідність зміни рішення в частині розподілу судових витрат, стягнувши із відповідачів на користь позивача судовий збір із кожного в розмірі по 609,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Пріоритет» судовий збір в розмірі 1218,00 гривень, з кожного в рівних частках по 609,00 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

ОСОБА_5