АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Григорченка Е.І., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016 року в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки в межах строку позовної давності, та ухвалити нове рішення у цій частині, яким задовольнити вказані позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду, в оскаржуваній частині, є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. / а. с. 146-150 /.

Зазначеним рішенням від 10.06.2016 року у задоволенні позовних вимог банку було відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.07.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у формі заяви позичальника № MR1ERX10000095, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 3111,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення - 13.07.2007 року. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати кредит, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а у разі неналежного виконання зобов'язань передбачено нарахування та сплата штрафних санкцій /а.с.7 зворот/.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання споживчого кредиту, що підтверджується його підписом у вищевказаній заяві позичальника.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.10.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167, пунктом 4 якого передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, розмір якої, відповідно до додатку № 1 до договору поруки визначено у розмірі 10000 грн. /а.с.5-6/.

Попри взяті на себе зобов'язання відповідач ОСОБА_2. не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, у зв'язку з чим, станом на 13.05.2013 р., виникла заборгованість у розмірі 63568,97 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 3111,90 грн., по процентам за користування кредитом - 16395,22 грн., по комісії за користування кредитом - 462,11 грн., по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40096,46 грн., а також штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3000,28 грн. - штраф (процента складова), які позивач просив стягнути з відповідача.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Між тим, ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, згідно п. 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») сторони домовились, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за кредитним договором встановлюється тривалістю п'ять років /а.с.9 зворот/.

Як було вище зазначено, кредитний договір був укладений 15.07.2006 року строком до 13.07.2007 року, при цьому погашення заборгованості по цьому договору відповідачем не проводилося, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком /а.с.4/.

Зі справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2008 року було скасовано судовий наказ від 20.03.2008 року виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.07.2006 року у розмірі 9727,82 грн. та судових витрат /а.с.106/.

Однак, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 18.06.2013 року, тобто з пропуском п'ятирічного строку позовної давності, передбаченого кредитним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 06.06.2016 року звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про застосування строку позовної давності /а.с.133/.

Відтак, розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з умовами кредитного договору від 15.07.2006 року та нормами ст.ст. 257, 259, 261, 267, 526, 610, 612 ЦК України, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності є безпідставними, оскільки спростовуються вищевикладеними обставинами справи.

Посилання апелянта у скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: