АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Лапчевської О.Ф.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 лютого 2014 року, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2007 року в розмірі 4 557 006,09 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 400 тис. грн. зі сплатою 13,5 % річних та строком повернення до 26 травня 2017 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 29 травня 2007 року банком було укладено договори поруки із ОСОБА_3 та із ОСОБА_4, за яким останні взяли на себе солідарну відповідальність разом з боржником за укладеним кредитним договором.

8 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за згаданим вище кредитним договором (том І, а. с. 38-40), про що був повідомлений боржник.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 кредитних зобов'язань станом на 20 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 4 557 006,09 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненою з 9 березня 2011 року поруки, яка виникла на підставі договору поруки № 117196 від 29 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» (том І, а. с. 121-124, 164-208).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 6 лютого 2014 року,

_____________________________________________________

Справа № 760/17194/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8127/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено: стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 4 557 006,09 грн. заборгованості за кредитним договором; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено; стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь позивача 3441,00 грн. судових витрат (том І, а. с. 221-223).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том ІІ, а. с. 165-168).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Представник відповідача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд не взяв до уваги, що банком невірно здійснено розрахунок заборгованості позичальника і він є необґрунтованим. Зазначає, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем вимоги про повне дострокове погашення кредитної заборгованості. Також зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні зустрічного позову, оскільки банк пред'явив позовні вимоги до ОСОБА_3 після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме 31 липня 2013 року.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Дельта Банк», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, крім того, ПАТ «Дельта Банк» є юридичною особою та має можливість забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 400 тис. грн з терміном повернення до 26 травня 2017 року та зі сплатою 13,5 % річних.

Із метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, банком було укладено договори поруки від 29 травня 2007 року № 117196 із ОСОБА_3 та від 29 травня 2007 року № 117197 із ОСОБА_4, за якими поручителі взяли на себе солідарну відповідальність разом з боржником.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань, станом на 20 червня 2013 року утворилася заборгованість, яка складає 4 557 006,09 грн., із яких заборгованість за кредитом - 2 717 619,04 грн., заборгованість за процентами - 1 839 387,04 грн.

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», суд виходив з того, щозаборгованість виникла у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив із відсутності правових підстав для припинення поруки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 554 ЦК України визначено, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-67цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, 23 січня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2007 року (том ІІ, а. с. 24).

Згідно умов вказаної додаткової угоди було змінено графік погашення кредитної заборгованості (том ІІ, а. с. 25-27).

Згідно первинних умов кредитного договору, повернення кредитної заборгованості (тіла кредиту) здійснюється рівними частинами по 3333,34 доларів США щомісячно. Внаслідок укладення додаткової угоди № 1 від 23 січня 2009 року даний порядок повернення боргу було змінено.

Таким чином, в період з 10 липня 2007 року по 25 травня 2016 року щомісячна частка повернення тіла кредиту склала 3333,34 доларів США, а в період з 27 червня 2016 року по 26 травня 2017 року даний платіж було збільшено до 5277,73 доларів США.

Наведене свідчить про те, що збільшився обсяг відповідальності поручителя за укладеною додатковою угодою.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо первісного позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 травня 2007 року в розмірі 4 557 006,09 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

За змістом п. 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.4 договорів поруки відповідальність поручителя й боржника є солідарною.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Отже, норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, та не звернув уваги на те, що предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору № 0 станом на 20 червня 2013 року становить 570124,62 долари США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США - 799,30 грн.) складає 4 557 006,09 грн. (том І, а. с. 28).

В тому числі: тіло кредиту - 339999,88 доларів США, що в еквіваленті складає 2 717 619,04 грн.; відсотки - 230 124,74 долари США, що в еквіваленті складає 1 839 387,04 грн.

З них прострочена заборгованість по кредитному договору станом на 20 червня 2013 року складає: тіло кредиту - 156 666,98 доларів США, що в еквіваленті складає 1 252 239,17 грн.; відсотки - 91 406,39 доларів США, що в еквіваленті складає 730 611,28 грн.

Вказаний розрахунок відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2007 року, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2007 року, за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 13,5 % річних.

Як вбачається з листа ПАТ «УкрСиббанк» вих. № 35/52068 від 7 листопада 2016 року ОСОБА_2, банк повідомив, що з моменту укладення кредитного договору процентна ставка не змінювалась. При цьому у листі відзначено, що з боку позичальника неодноразово допускались порушення термінів виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме: прострочення сплати основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний Банк України здійснює регулювання діяльності банків і банківське спостереження. Відповідно до політики НБУ, направленої на впровадження більш жорстокіших вимог до банків відносно кредитів, керівництвом банку було прийнято рішення забезпечити виконання вимог кредитних договорів в частині погашення кредитів шляхом збільшення розміру штрафних санкцій у разі порушення клієнтами умов кредитних договорів.

Згідно повідомлення банку нова система нарахування відсотків на прострочену суму основного боргу здійснювалась шляхом збільшення в подвійному розмірі ставки, що діє, з моменту виникнення прострочення в оплаті платежу (чергового платежу) по кредитному договору.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що позов ПАТ «Дельта Банк» слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 557 006,09 грн.

Крім того, як вбачається з пояснень представника ОСОБА_4, з'ясувалося під час апеляційного розгляду справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року у справі № 757/27563/15-ц задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою: визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки № 117197 від 29 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», припиненою.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3441,00 грн. (том І, а. с. 1).

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» частково та про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 6 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 557 006,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_3за договором поруки № 117196 від 29 травня 2007 року такою, що припинена.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: О.Ф. Лапчевська

Л.Д. Поливач