Справа №173/1910/16-ц
Провадження №2/173/959/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородаївськї сільської ради про визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське БТІ», ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Бородаївськї сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача - ОСОБА_3. За життя батько на підставі договору купівлі-продажу від 6 червня 1989 року придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Проте право власності на це майно він не зареєстрував. Після смерті батька позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано за спадкодавцем. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, чому право власності на будинок він не зареєстрував не відомо, земельна ділянка для обслуговування будинку не приватизована.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та комунальне підприємство «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_3 хоча шлюб між ними було розірвано, вони проживали разом. За життя ОСОБА_3 дійсно придбав будинок. Рішення про поділ цього майна не було прийнято, тому вона не заперечує проти визнання права власності на цей будинок за позивачем. Інших дітей та дружини у ОСОБА_3 не було. Позивач є єдиною спадкоємицею після його смерті.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

6 червня 1989 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок в с.Бородаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.12). згідно з довідкою виконавчого комітету Бородаївської сільської ради від 30 вересня 2016 року № 999 будинок, що належав ОСОБА_3 дійсно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до рішення сесії сільської ради «Про найменування вулиць населених пунктів територіальної громади з присвоєнням номерів будинків» №95-8/XXIV від 9 липня 2003 року (а.с.17). Право власності на житловий будинок не було зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» від 5 жовтня 2016 року (а.с.13).

Відповідно до п. 20 додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року договір купівлі-продажу будинку (домоволодіння), посвідчений місцевими (сільськими) радами є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків.

Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Виникнення права власності згідно з даною Інструкцією не залежало від державної реєстрації.

Отже реєстрація права власності будинків не проводилась в сільській місцевості. Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка була чинною на той час, передбачала реєстрацію права власності на будинки (домоволодіння) у містах та у селищах міського типу.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент смерті спадкодавця) ОСОБА_3 набув право зареєструвати своє право власності на нерухоме майно у визначеному порядку, проте не зробив цього, що у відповідності до ст. 346 Цивільного кодексу України не є підставою для припинення права власності на майно.

Отже, відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок не є підставою для припинення права власності спадкодавця, оскільки встановлено, що воно набуте на законних підставах, а саме на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 фактично був власником будинку садибного типу по АДРЕСА_1.

Наявність житлового будинку садибного типу та господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується технічним паспортом КП «Верхньодніпровське БТІ» від 16 листопада 2016 року (а.с.61-64) та звітом про незалежну оцінку вартості майна від 21 жовтня 2016 року (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Після її смерті до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав звернулася його донька - ОСОБА_1 (а.с.37). Проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 5 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 не було зареєстровано за спадкодавцем, ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Бородаївської сільської ради № 1057 від 18 жовтня 2016 року заповіти від імені ОСОБА_3 не посвідчувалися (а.с.14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Бородаївської сільської ради № 235 від 14 березня 2014 року на момент своєї смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 (а.с.47). ОСОБА_2 є колишньою дружиною померлого, що підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2004 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.19-20). Окрім того, ОСОБА_2 30 липня 2013 року подала заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.39). Згідно з матеріалами спадкової справи, яка була досліджена безпосередньо в судовому засіданні, інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_3 не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 за життя набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 Дніпропетровської області з підстав не заборонених законом, позивач, ОСОБА_1, прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а її право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 392, 1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бородаївськї сільської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ін.н.НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко