Справа №442/5653/16-ц
Провадження №2-о/442/110/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря Кондратів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до заінтересованої особи Дрогобицької міської ради про встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт що ОСОБА_2 належало свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1; ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Олександрівна була одна і та ж особа, а отже була матір»ю ОСОБА_4; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь якого складений заповіт 27.02.1996 року, посвідчений ОСОБА_6 Р.1., державним нотаріусом Дрогобицької державної нотаріальної контори за №2.495, є однією і тією ж особою. В обґрунтування заяви посилається на те, що в деяких документах через помилку в написанні його прізвища та прізвища спадкодавця матері заявника, останній не може оформити своїх спадкових прав. З огляду на таке, звертається до суду з даною заявою.

В судове засідання заявник не зявився, подав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, вимоги, викладені у заяві, підтримує.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання належним чином був повідомлений.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

З положень ст. 256 ЦПК України а також п. 12 Постанови Пленуму ВСУ N 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що із відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали повинна звертатись до суду особа, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_1 Анатолій Андрійович та ОСОБА_2 (а/с 4).

27 лютого 1996 року мати заявника склала заповіт, посвідчений Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, яким заповіла йому належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 (6). Однак прізвище заповідачки помилково вказано як «Берникова», а прізвище спадкоємця як «Берников». Квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності згідно свідоцтва про таке ОСОБА_3 (а/с 7) та за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_1, що стверджується відміткою у копії паспорта громадянина України (а/с 3).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 402797 встановлено, що 11 січня 2016 року померла ОСОБА_2 (а/с 5).

Заявник 22 січня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, у зв"язку з чим була заведена спадкова справа № 36/2016, що стверджується копіє витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі (а/с 9). Однак, оскільки в документах до спадкової справи вбачаються розбіжності у прізвищах осіб (букви "і" та "и"), то нотаріус не може оформити спадкові права спадкоємця (а/с 8). Так, в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавиці вказане як ОСОБА_2; в заповіті від 27.02.1996 р. її прізвище записане як ОСОБА_3, а заявника як ОСОБА_3; в свідоцтві про право власності на квартиру прізвище матері зазначене як ОСОБА_3; в свідоцтві про народження /на росіській мові,/ прізвище записане як ОСОБА_3, а матері - ОСОБА_3.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довід про поранення чи перебування у госпіталі у звязку з пораненням, повідомлень військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель пропаж)' без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхове свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Пунктом п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено розгляд в окремому провадженні справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, тобто юридичного факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Як встановлено судом, правильно прізвище заповідача пишеться як ОСОБА_2, а не як ОСОБА_3, а прізвище спадкоємця як «Берніков» а не як «Берников», що підтверджується наявними документами в справі. Таким чином, в заповіті помилково зазначене прізвище заповідача як «Берникова» а спадкоємця як «Берников», в свідоцтві про право власності на квартиру прізвище власника вказано як «Берникова», що створює заявнику труднощі у прийнятті та оформлення спадщини після смерті матері.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що встановлення факту належності документу (заповіту та свідоцтва про право власності на квартиру) для заявника має юридичне значення - усунення розбіжностей, помилок, в документах, тому заява підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 235, 256, 259ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт належності свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_4, виданого 30.09.1994 року Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду - ОСОБА_2.

Встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Олександрівна є однією і тією ж особою, а отже була матірю ОСОБА_4.

Встановити факт , що ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь якого складений заповіт 27.02. 1996 року посвідчений ОСОБА_6, державним нотаріусом Дрогобицької державної нотаріальної контори за № 2. 495, є однією і тією ж особою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Нагірна О.Б.