АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Будниченка Олега Валерійовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/15138/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі по тексту - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №8807С43 від 06 грудня 2007 року в сумі 47 201,10 доларів США та 247 156,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у розмірі 21 494,85 грн.

У задоволенні вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду Будниченко О.В. в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки. Так, відповідно до умов кредитного договору кредит було надано строком до 06 грудня 2032 року. Відповідачі не були належним чином повідомлені про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому строк виконання зобов'язання не настав.

В суді апеляційної інстанції Ференець А.В. в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_2, ОСОБА_3, які перебувають та тимчасово окупованій території АРК Крим не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення повідомлення про час та місце розгляду справи на офіційному веб-порталі Апеляційного суду м.Києва, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 грудня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №8807С43, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 55 000,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,5 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 06 грудня 2032 року (а.с.9-12).

Відповідно до п. 2.6.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення, зокрема, у випадку, якщо позичальник не виконав будь-яке зобов'язання за цим договором.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 8807Р8, за умовами якого останній зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредиту, процентів, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання основного зобов'язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання (а.с.23-24).

ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 20 листопада 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором №8807С43 від 06 грудня 2007 року у розмірі 47 201,10 доларів США та 247 156,54 грн., з яких: 39 414,08 доларів США - заборгованість за кредитом (основний борг); 7 787,02 доларів США - заборгованість по процентам за кредитом (основним боргом); 187 557,23 грн. - пеня нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом); 59 599,31 грн. - пеня за прострочення сплати процентів (а.с.25-26).

20 квітня 2016 року у зв'язку з невиконанням позичальником своїх обов'язків згідно з договором, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про дострокове (протягом 60 днів) повернення всієї заборгованості за кредитним договором, яка на той момент складала 43 998,71 доларів США та 16 144,36 грн. пені (а.с.48, 49)

Того ж дня, банком було заявлено вимогу і до поручителя ОСОБА_3, якою банк вимагав від останнього виконати зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором у повному обсязі (а.с.50, 51).

В квітні 2016 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно заборгованості за кредитним договором №8807С43 від 06 грудня 2007 року.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», стягнувши з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №8807С43 від 06 грудня 2007 року в сумі 47 201,10 доларів США та 247 156,54 грн.

При цьому, ухвалюючи рішення суд виходив з того, що ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» після перенесення строку виконання зобов'язання пропустило шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя, у зв'язку з чим порука є припиненою, а тому позов в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором №8807С43 від 06 грудня 2007 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з останньої заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Разом з тим, частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, в договорі поруки, укладеному між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 не було встановлено строку, з яким пов'язано припинення поруки.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», пред'явивши 20 квітня 2015 року вимогу до ОСОБА_2 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №8807С43 від 06 грудня 2007 року, скористалось своїм правом на перенесення строку виконання основного зобов'язання. За даною вимогою строк виконання позичальником свого зобов'язання з повернення кредиту у повному обсязі настав у червні 2015 року.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги на те, що кредит було надано ОСОБА_2 до 06 грудня 2032 року, відповідачі не були повідомлені про дострокове стягнення заборгованості, що свідчить про те, що строк виконання зобов'язання не настав, з огляду на наступне.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.3 ч.2 ст.129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільна справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 119 ЦПК України визначено форму і зміст позовної заяви. При цьому, позовна заява в обов'язковому порядку повинна містити викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та перелік доказів, що підтверджують кожну обставину.

Як убачається із позовної заяви ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», поданої до суду, банк послався на те, що, враховуючи положення п.п. 2.6.2 п. 2.6 ст.6 укладеного між сторонами кредитного договору, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором, банк надсилав на адресу позичальника вимогу про дострокове погашення заборгованості (лист № 153-7/854-1 від 20.04.2015). Позовна заява містить також і посилання про направлення аналогічної вимоги і на адресу поручителя (а.с.8-9).

В якості додатків до позовної заяви позивачем були долучені копії листів АТ «Укрексімбанк» № 153-7/854-1 та № 153-7/854-2 від 20.04.2015 та докази їх направлення (а.с.48,50).

Тобто, звернувшись до суду, банк зазначив, що строк зобов'язання був перенесений внаслідок не належного виконання позичальником умов укладеного кредитного договору та надав відповідні докази суду.

За таких обставин факт отримання вимоги про дострокове стягнення заборгованості правового значення не має.

Відповідно до обов'язкової до застосування судами правової позиції Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з позовом до суду ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до ОСОБА_3 лише у квітні 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Будниченка Олега Валерійовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль