Провадження № 2/760/89/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

позивача- ОСОБА_2

відповідача- ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача одноразово 9 195, 44 гр. додаткових витрат на дітей за період часу з 06 червня 2013 року до 30 квітня 2015 року.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають двох дітей: доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею.

З 2006 року діти перебувають на диспансерному обліку в зв»язку з наявними у них хронічними захворюваннями.

Так, доньці встановлено діагноз: бронхіальна астма, ВСД, Хронічний холецистит, вторинна кардіопатія, міопія,а сину - бронхіальна астма, ДЖВП, ВСД, вторинна кардіопатія, екзема кистей рук.

Відповідно до медичної документації донька знаходилася на лікуванні в дитячій клінічній лікарні №6 м. Києва з 01.11.2013 року по 18.11.2013 року, а син з 01.11.2013 року по 07.11.2013 року, за наслідками перебування в якій їм призначалося лікування.

З 06 червня 2013 року по 30 квітня 2015 року діти хворіли, в зв»язку з чим вона зверталася до лікарів: педіатра, кардіолога, отоларинголога, невролога, а діти потребували відповідного лікування.

Відповідно до рекомендацій та призначень лікарів нею було витрачено за цей період часу на лікування дітей 7489,10 грн.

Крім того, взимку 2014-2015 років діти проходили санаторно-курортне лікування в санаторії "Весна" в м.Трускавці , яке їм було рекомендоване лікарями, а влітку 2013 року вони оздоровлювалися на морі в м. Ялті та в 2014 році в с. Лазурне Херсонської обл.

За проживання та лікування доньки в санаторії нею було сплачено 2381,70 грн., а за проживання та лікування сина - 3543,70 грн.

На переїзд до санаторію та назад нею було витрачено 547,91 грн.

За проїзд до м. Ялта та назад у 2013 році нею було витрачено 509,33 грн. , а до с. Лазурне та назад у 2014 році - 519,14 грн. Окрім цього, за проживання дітей в с. Лазурному було витрачено 1400,00 гр.

Крім того, син з вересня 2013 року навчається в Технічному ліцеї НТТУ "КПІ" з і за цей час нею було сплачено відповідно до квитанцій 2000, 00 гр.

Всього за цей період часу нею було затрачено на додаткові потреби дітей, їх лікування, оздоровлення та догляд 18 390, 88 гр., половину яких просить стягнути з відповідача.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково.

Не заперечував проти сплати половини витрат, пов'язаних із санаторно- курортним лікуванням дітей у грудні 2014 року - січні 2015 року в м. Трускавці в сумі 3880,48 грн.

Крім того, зазначив, що готовий сплатити половину понесених позивачкою витрат на придбання ліків, необхідних для лікування хронічних захворювань дітей, які були придбані позивачкою за наданими чеками від: 29.09.2013 року на 924, 82 гр., 04.11.2013 року на 46, 25 гр., 11.11.2013 року на 66, 55гр., 13.03.2014 року на 21, 52 гр., 21.03.2014 року на 414, 20 гр., а також 07.11.2014 року на придбання медичного препарата Хюмер, який використовується для лікування хронічного захворювання дітей.

Заперечує проти стягнення з нього половини коштів за придбання цього ж препарату за чеком від 01.03.2014 року, оскільки даний препарат у чек занесений вручну.

Що стосується решти чеків на придбання ліків, наданих позивачкою, зазначив, що за ними купувалися різні медикаменти, а також препарати для лікування простудних захворювань, профілактичні засоби, термометри, які не можуть вважатися додатковими витратами в розумінні вимог ст.185 СК України.

Вважає також, що переїзди до місць відпочинку влітку також не є додатковими витратами в розумінні вимог ст.185 СК України.

Крім того, інші витрати, у тому числі на навчання та відпочинок дітей, не є особливими обставинами і відносяться до поточних, що були враховані при визначені досить високого розміру аліментів, які з нього були стягнуті.

Виходячи з цього, просить у цій частині позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що діти сторін мають ряд захворювань, у зв»язку з чим з 2006 року перебувають на диспансерному обліку.

Донька сторін перебуває на обліку з діагнозом: бронхіальна астма, ВСД, хронічний холецистит, вторинна кардіопатія, міопія, а син з діагнозом бронхіальна астма, ДЖВП, ВСД, вторинна кардіопатія, екзема кистей рук.

З наданої позивачкою меддокументації вбачається, що діти сторін знаходилися на лікуванні в дитячій клінічній лікарні №6 м. Києва: донька з 01.11.2013 року по 18.11.2013 року, а син з 01.11.2013 року по 07.11.2013 року.

Згідно наданих позивачкою чеків нею в період перебування дітей на лікуванні купувалися відповідні медичні препарати.

В грудні 2014 року - січні 2015 року діти перебували на санаторно-курортному лікування в санаторії "Весна" в м. Трускавці.

За проживання та лікування дітей у санаторії позивачкою була витрачено 5 925, 40 гр. та 547, 91 гр. на переїзд, а всього 6 473, 31 гр.

Всього позивачкою було витрачено за цей період часу 7760, 95 гр., ? з яких у розмірі 3880, 48 гр. визнана відповідачем та підлягає стягненню з нього.

/ а.с. 2 - 32 /

Крім того, з чеків на придбання ліків, необхідних для лікування хронічних захворювань дітей вбачається, що 29.09.2013 року позивачкою було витрачено 924, 82 гр. на придбання ліків, 04.11.2013 року - 46,25гр., 11.11.2013 року - 66,55 гр., 13.03.2014 року - 21, 52 гр., 21.03.2014 року - 414, 20 гр.

Згідно чека від 07.112014 року позивачкою було сплачено 451, 50гр. за препарат Хюмер, який застосовується при лікуванні хронічного захворювання дітей.

Всього нею за цей період часу було придбано ліків на 1924, 84 гр., з яких ? становить 962, 42 гр. і підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею додаткових витрат на дітей у розмірі 4 872, 91 гр. / 3880, 48 + 962, 42 = 4 872, 91 гр./.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в решті вимог, виходячи з наступного.

Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Так, за змістом ст. 185 СК України витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються у звичайному житті дитини, та викликані особливими обставинами.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Виходячи з викладеного вище, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Виходячи з цього, суд вважає обгрунтованими твердження відповідача щодо того, що простудні захворювання, їх профілактика та відпочинок, придбання медичних препаратів та інших препаратів для періодичного застосування, не є додатковими витратами в розумінні вимог ст.185 СК України, які мають на нього покладатися.

Крім того, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивачки і в частині стягнення з відповідача половини витрачених нею коштів у зв»язку з літнім відпочинком дітей у м. Ялті та с. Лазурному Херсонської обл., також відсутні, оскільки літній відпочинок дітей не відноситься до додаткових витратах, що викликані особливими обставинами, а є витратами, які понесені в звичайному житті дітей.

Суд також вважає, що понесені позивачкою витрати в зв»язку з навчанням сина також не є додатковими витратами, викликаними особливими обставинами, а тому і в цій частині підстави для задоволення її вимог відсутні.

Суд при цьому також зважає на те, що здобуття середньої освіти є обов»язковим відповідно до Закону України «Про загальну середню освіту», а тому витрати на відвідування навчального закладу не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, а є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів.

Суд також не знаходить підстав для стягнення з відповідача половину вартості препарата Хюмер, який застосовується при лікуванні хронічних захворювань дітей, придбаного позивачкою 01.03.2014 року за чеком на суму 880, 71 гр., оскільки в чеку пробитий інший препарат, даний препарат написаний вручну і будь-якого підтвердження необхідності його придбання чи його придбання саме за цим чеком, позивачка суду не надала.

Таким чином, виходячи з одного з основних принципів засад здійснення цивільного судочинства, викладеного в ст.10 ЦПК України, а саме принципу змагальності, обґрунтування заперечень вимог позивачки з боку відповідача, суд приходить до висновку, що надані позивачкою копії чеків та інших документів в обгрунтування понесених витрат, не є належними доказами понесених витрат у розумінні вимог ст.ст.57-58 ЦПК України, який би давав суду підстави для стягнення решти суми з відповідача, а тому підстави для задоволення решти її вимог відсутні.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з цього та вимог Закону України « Про судовий збір» у частині визначення розміру судового збору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 487, 20гр. судового збору.

Керуючись ст.ст.141,185 Сімейного кодексу України, ст.ст.3,4,10,11, 57-60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути одноразово з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 872, 91 гр. додаткових витрат на дітей за період часу з 06 червня 2013 року до 30 квітня 2015 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 478, 20 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя