ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/474/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2016 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., за участю позивачки ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2,ОСОБА_3 розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Єлизаветівської селищної ради Петриківського району, третьої особи Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Петриківській районній державній адміністрації про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В

У травні 2016 року до суду звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом, в якому вказала, що 27 березня 1994 року померла її бабуся ОСОБА_4, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку розташованого по вул.. Центральна, 19 і заповідала їй все своє майно на випадок смерті.

З 1981 року вона проживала разом із бабусею по вказаній адресі, після її смерті продовжувала обробляти з чоловіком земельну ділянку, робили ремонти, оплачувала комунальні послуги. До нотаріальної контори своєчасно не зверталась, так як вважала, що фактично прийняла спадщину.

В 2016 році звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але постановою від 13.05.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину із-за пропущеного строку і рекомендовано звернутись до суду.

Просить суд визнати право власності на житловий будинок розташований в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Центральна, № 19, який складається із житлового будинку А-1, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 сараю, Г-1 сараю, Д-1 лазні, Є-1 душа, Ж-1 альтанки, З-1 вбиральні, І-1 цоколь сараю, огорожі, свердловини, зливної ями, тротуару в порядку спадкування за заповітом після смерті 19 серпня 1986 року ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, пояснивши, що вона є онукою ОСОБА_4, яка проживала в житловому будинку по вул. Центральна, 19 в с. Єлизаветівка. У 1986 році бабуся зробила не неї заповіт. Померла ОСОБА_4 в 1994 році. Вона постійно проживала і була зареєстрована в будинку бабусі з 1981 по 1986 рік, потім була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 по Перемоги 25-31, але продовжувала влітку проживати в селі, обробляла ділянку. З 1990 року проживає по вказаній адресі постійно і на цей час там зареєстрована. Не зверталась до нотаріуса, так як захворів чоловік, є інвалідом 2 групи і потребував догляду, в сімї було важке матеріальне становище і вважала, що фактично прийняла спадщину. В 2004 році оформила технічний паспорт на будинок, але захворіла . Звернулась до нотаріуса в квітні 2016 року , але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вона пропустила строк звернення. У сільраді відмовили у видачі їй довідки про фактичне прийняття спадщини. Старий будинок, де проживала бабуся був побудований ще до 1917 року із саману, тому стіни завалились, а вона з чоловіком у 2000 році добудували будинок, а також літню кухню і прибудови самовільно. Просить задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову, так як по вказаній адресі позивачка самочинно побудувала житловий будинок з будівлями, не був ведений будинок в експлуатацію, ОСОБА_1своєчасно не звернулась до нотаріуса, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти позову, Єлизаветівска селищна рада не є належним відповідачем, а має бути територіальна громада вказаного району, споруди були зведені позивачкою самовільно, акт прийому земельної ділянки не підписаний головою сільради, позивачкою невірно застосовані норми закону, просить в позові відмовити.

Від третьої особи - відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Петриківській районній державній адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Заслухавши сторони, пояснення свідків ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 серпня 1986 року ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_1 домоволодіння яке розташоване в с. Єлизаветівка Царичанського району Дніпропетровської області ( а.с.23)

19 жовтня 1987 року ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований в с. Єлизаветівка по вул. Центральній, 19 ( а.с.7). 27.09.1994 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно технічного паспорту від 19.08.1987 року житловий будинок , який був розташований по вул. Центральна, 19 в с. Єлизаветівка і належав ОСОБА_9 мав житлову площу 44.7 кв.м, із якої 20.7 кв.м. була житловою, будинок складався із житлового будинку, сараїв, убогої, скважини та заборів ( а.с.28)

Відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2004 року житловий будинок який розташований в с. Єлизаветівкаіз по вул.. Центральна, № 19 загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 сараю, Г-1 сараю, Д-1 лазні, Є-1 душа, Ж-1 альтанки, З-1 вбиральні, І-1 цоколь сараю, огорожі, свердловини, зливної ями, тротуару.

Позивачка проживала по вказаній адресі і доглядала бабусю ОСОБА_4 з 1981 року, після її смерті фактично прийняла спадщину шляхом обробітку земельної ділянки з 1994 року, робила ремонт житлового будинку, сплачувала комунальні послуги, зареєстрована та проживає з 2004 року.

Юридичний факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на її майно житловий будинок та земельну ділянку підтвердили в суді свідки.

Так, свідок ОСОБА_5 в суді пояснив, що його дружина ОСОБА_1 з 1990 року проживала в будинку своєї бабусі ОСОБА_4, доглядали її,обробляли земельну ділянку і будували присадибні будівлі. Після смерті бабусі , з 1994 року він та його дружина постійно проживають ІНФОРМАЦІЯ_3. Добудували самовільно сарай, підвал, літню кухню і житловий будинок.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що мешкала в с. Єлизаветівка по вул. Центральна, 18 ,де проживала ОСОБА_1 разом із своєю бабусею ОСОБА_4 З 1980 року там постійно проживала позивачка доглядала за бабусею, після її смерті фактично прийняла спадщино шляхом постійного проживання і обробітки земельної ділянки. На ділянці знаходиться будинок, сарай, кухня та прибудови.

Свідок ОСОБА_7 і суді пояснила, що позивачка проживала разом із своєю бабусею по вул.. Центральна, 19 разом із своєю бабусею ОСОБА_4 з 1978 року, а приблизно з 1982 року проживала із сімєю, після смерті ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, обробляла земельну ділянку, робила ремонт житлового будинку.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснила, що позивачка проживала постійно з 1975 року в будинку ОСОБА_4, після її смерті продовжувала там проживати, обробляє земельну ділянку і побудували літню кухню, житловий будинок і мається огорожа.

Таким чином в судовому порядку було встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла фактично спадщину до 1 січня 2004 року шляхом обробляння земельної ділянки, постійного проживання в житловому будинку ,який належав ОСОБА_4 і був розташований в с. Єлизаветівка Петриківського району по вул. Центральна, 19.

Відповідно листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 вказано, що при вирішенні спорів про спадкування,спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства,чинного на час. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР ( в редакції 1963 р) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 р) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину,якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В постанові Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року « Про практику розгляду судами України справ про спадщину « п.4 вказано, якщо передбачений ст. 549 ЦК ( в редакції 1963 р)шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особо при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його часткою, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно,а не про продовження пропущеного строку.

Приймаючи до уваги, що позивачка фактично прийняла спадщино на житловий будинок,який належав ОСОБА_4 на праві власності по вул.. Центральній, 19 в с. Єлизаветівка до 1 січня 2004 року, що підтверджується витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно і показами свідків, суд вважає позовні вимоги задовольнити.

Пояснення представника відповідача ОСОБА_3 про те, що Єлизаветівська селищна рада не може бути відповідачем до уваги судом не приймається, так як спірний будинок розташований в с. Єлизаветівка Петриківського району по вул. Радянська, 19 , вказана селищна рада являється територіальної громадою в особі Єлизаветівської селищної ради Петриківського району.

Самовільні господарські споруди, які були побудовані позивачкою до 2004 року не потребують введення в експлуатацію. Посилання представників позивача на те, що спірним питанням в справі є акт встановлення меж земельної ділянки від 11.11.1992 року суд до уваги не приймає, так як позивачка не заявляє самостійний вимог про право власності на земельну ділянку .

Судом при вирішенні спору були використані нормативні закони в редакції 1963 року, а саме ст.524,534, 549 ЦК УРСР, так як спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року , посилаючись на лист Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивачки задоволені в повному обсязі, суд вважає на підставі ст. 88 ЦПК України із Єлизаветівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області стягнути судові витрати в розмірі 551 грн 20 коп на користь ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.. 524, 534, 549 ЦК УРСР ( станом 1963 року) суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Єлизаветівської селищної ради Петриківського району, третьої особи Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Петриківській районній державній адміністрації про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право влассноті на житловий будинок, розташований в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Центральна, № 19, який складається із житлового будинку А-1, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 сараю, Г-1 сараю, Д-1 лазні, Є-1 душа, Ж-1 альтанки, З-1 вбиральні, І-1 цоколь сараю, огорожі, свердловини, зливної ями, тротуару в порядку спадкування за заповітом після смерті 19 серпня 1986 року ОСОБА_4.

Стягнути із Єлизаветівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 551 грн 20 коп на користь ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів в Апеляційний суд Дніпропетровської області з дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_11