АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/182/16 Справа № 201/402/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А.,

при секретареві Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 02 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (третя особа: Національний банк України) про стягнення суми банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом, яким після уточнення просила стягнути на її користь з банку за депозитним договором №SAMDN8940 від 18.07.2013р. 20 000 доларів США зі сплатою 7,5 % річних. Посилалась на те, що на території АР Крим її рахунки були безпідставно заблоковані. 21.11.2014р. вона звернулася до ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою про розірвання договору та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків, однак на її вимогу банк не повернув їй ні вклад, ні відсотки.

Рішенням Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 02.12.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, на її користь з банку стягнуто 20 000 доларів США вкладу, 2161,59 доларів США відсотків за депозитним вкладом, 950,14 доларів США 3% річних за період з 18.03.2014р. по 16.10.2015р. Додатковим рішенням того ж суду від 07.12.2015р. вирішено питання судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині розміру присудженої суми трьох відсотків річних за такими підставами.

18.07.2013р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір №SAMDN940 «Стандарт», за умовами якого остання передала банку у якості депозитного вкладу грошові кошти у сумі 20 000 доларів США на строк 6 місяців до 18.01.2014р. зі сплатою 7,5 % річних. Строк вкладу продовжується автоматично неоднократно на такий же строк (а.с.8-9). Згідно квитанції від 18.07.2013р. на підставі договору від ОСОБА_2 в той же день відділенням банку у м.Ялта прийнято грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США (а.с.10).

21.11.2014р. ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з письмовою заявою про розірвання договору, видачу депозитного вкладу та нарахованих по ньому відсотків у повному обсязі (а.с.11). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав її заяву, однак вклад та відсотки не повернув (а.с.12).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на умовах та у порядку, встановлених договором. За положеннями ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про невиконання банком своїх зобовязань за договором банківського вкладу, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення з банку на користь ОСОБА_2 стягнуто 20000 доларів США на повернення депозитного вкладу, 2161,59 доларів США відсотків за вказаним договором та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Проте, визначаючи до стягнення грошову суму 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 950,14 доларів США, суд першої інстанції безпідставно визначив її до стягнення в іноземній валюті валюті договору. Судом не враховано того, що передбачене ч.2 ст.625 ЦК України стягнення з боржника 3% річних фактично є відповідною санкцією за прострочення ним виконання грошового зобовязання, а тому підлягає стягненню у національній валюті. Не враховано судом і факту письмового звернення ОСОБА_2 про повернення вкладу 21.11.2014р. Враховуючи зазначене, з банку на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 12863грн.11коп. за період з 22.11.2014р. по 16.10.2015р. (за встановленим НБУ курсом валюти 23,84грн.)

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення трьох відсотків річних не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні з частковим задоволенням апеляційної скарги банку.

В іншій частині апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягає. Надані ОСОБА_2 та наведені вище письмові докази свідчать як про укладення нею договорів банківського вкладу, так і про прийняття від неї Відділенням Кримського РУ ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» у м.Ялта зазначеної у договорі грошової суми вкладу. Договір ОСОБА_2 укладено з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», грошова сума вкладу від неї прийнята його відділенням, а тому відповідальність за виконання передбачених договором зобовязань лежить саме на ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Організація діяльності ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», у тому числі, і підрозділів, входить до його компетенції. Заперечення банку про недоведеність ОСОБА_2 наявності грошових коштів на його рахунках не можуть бути прийняті до уваги, оскільки утримувачем вказаних доказів є саме банк, а не його вкладник. Так як банк таких доказів не надає, суд на підставі ч.1 ст.11 ЦПК України виходить з тих доказів, які надані позивачем. Наявні у матеріалах справи докази банком фактично не спростовано. Претензії банку до оформлення укладеного договору та виданої банківської квитанції не можуть ставитись у вину ОСОБА_2, оскільки їх оформлення здійснено працівниками ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Посилання ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі на те, що на території АР Крим компенсації вкладів вкладникам ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» здійснюються Фондом захисту вкладників не можуть бути прийняті до уваги за відсутністю належних доказів тому, що вказана організація стала правонаступником обовязків банку у порядку, передбаченому законами України. Навпаки, відповідно до положень ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Крім того, банком не надано і доказів тому, що ОСОБА_2 така компенсація фактично здійснена.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 02 грудня 2015 року змінити в частині розміру присудженої суми 3% річних.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 12863грн.11коп. 3% річних за період з 22.11.2014р. по 16.10.2015р.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_3

ОСОБА_4