АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1690/16 Справа № 185/8435/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 29.01.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» про захист прав споживача задоволено, визнано недійсним укладений 19.08.2014р. ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» та ОСОБА_2 договір фінансового лізингу та стягнуто з ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» на користь ОСОБА_2 21 195грн. В апеляційній скарзі ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» просило скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

19.08.2014р. між ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» та ОСОБА_2 укладено договір Фінансового лізингу № 011030 з додатками, згідно якого предметом лізингу є автомобіль RenaultDokker 1,5 D МТ. За положеннями п.1.3. договору ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль) у власність та передати його ОСОБА_2 у користування на строк та умовах договору. Згідно п.п.1.7,1.8 договору фінансового лізингу предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингоодавця авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення даного договору в розмірі 10% вартості предмета лізингу та комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж становить 50% вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. За положеннями п.9.1. під час дії договору при обовязковій умові сплати у повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, можливих штрафних санкцій, відшкодування збитків лізингоодержувач має право придбати предмет лізингу у власність, викупивши його за залишковою вартістю. Згідно п.9.3. вказана вартість визначається після закінчення строку дії договору та дорівнює 1,5% від початкової вартості предметі лізингу (а.с.19-32).

Відповідно до квитанцій 24283.111.1 та 24283.110.2 від 19.08.2014р. ОСОБА_2 на підставі вказаного договору сплачено на користь ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» 21 195 грн. (а. с. 33-34).

Проте вже 28.08.2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним, посилаючись на несправедливість його умов та невідповідність його вимогам закону.

Згідно ст.ст.2,6 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом, та має бути укладений у письмовій формі з зазначенням відповідних істотних умов. Тобто, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. За вимогами ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені судом першої інстанції обставини про недодержання обовязкової нотаріальної форми укладення договору лізингу та його істотних умов, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ст.ст.215,216,220 ЦПК України ухвалив рішення про визнання його недійсним з поверненням ОСОБА_2 сплаченої на користь ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» грошової суми 21 195 грн.

Твердження ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні, суперечать вимогам закону та дійсним обставинам справи. Відповідно до ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено та не спростовується ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» того факту, що спірний договір, укладений з ОСОБА_2 нотаріально не посвідчений. З врахуванням діючого законодавства такий договір є нікчемним з моменту його вчинення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015р. № 6-2766цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, згідно зі ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець,виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Так, за умовами п.1.4. договору сторін лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Однак вказані положення договору суперечить вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. Більш того, у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Крім того, у розділі 10. договору встановлено жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й у разі розірвання договору сплатити усі неоплачені платежі, штрафні санкції, пеню, повернути предмет лізингу, покрити усі витрати лізингодавця за договором, сплатити пеню за затримку повернення предмету лізингу, витрати на ремонт чи технічне обслуговування та ін. Більш того, у випадку розірвання договору сплачені лізингоодержувачем кошти повертаються за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору у розмірі 30% від сплаченої суми авансових платежів. При цьому сплачена комісія не повертається. Зазначені умови є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими. Передбачені п.1.7. договору зобовязання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, а також визначені пунктом 8.2.3 даного договору обовязки сплатити другий лізинговий платіж, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому є несправедливими та недійсними. Комісійна виплата за організацію та оформлення договору фактично не є послугою у розумінні п.17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», а комісія за передачу предмету лізингу повторює предмет договору лізингу, яким саме і є передача лізингоодержувачу предмету лізингу. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови за п.1.6., 3.3.3..8.15., 8.17. надають лише одному учаснику відносин - лізингодавцю право на збільшення платежів та вартості предмету лізингу і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин - лізингоодержувача можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. У звязку з цим вищезазначені положення договору є несправедливими.

Враховуючи зазначене, підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АВТОФІНАНС» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_3

ОСОБА_4