Справа № 304/1423/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Бисага Т.Ю.,

при секретарі Сочка І.І.

з участю: представника ОСОБА_1

ОСОБА_2, та ОСОБА_3 і її представника

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення Перечинського районного суду від 15 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про розірвання договору,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 28 грудня 2003 року виконкомом Зарічанської сільської ради зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 і за період перебування у шлюбі ними спільно набуто автомобіль марки «Hyundaі Tucson 2.0 GLS 2WD» кузов № НОМЕР_1, 2008 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_5

З листа УДАІ УМВС України в Закарпатській області № 8/р 1026 від 21 жовтня 2015 року, 22 липня 2015 року вказаний автомобіль, який є спільною власністю подружжя, перереєстровано на підставі довідки рахунку серії ААЕ062226, виданої 22 жовтня 2015 року ТОВ «Автомотогруп» на відповідача ОСОБА_6

Рішенням Перечинського районного суду від 27 жовтня 2015 року шлюб між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано.

Однак, на момент укладення між відповідачами спірного договору купівлі-продажу, в порушення вимог ст. ст. 60, 65, 70 СК України була відсутня письмова згода позивача на відчуження майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому, що цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Під час розгляду справи представник позивача на підставі довіреності ОСОБА_4 змінив позовні вимоги, а саме просив визнати не дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Hyundaі Tucson 2.0 GLS 2WD», 2008 року випуску згідно довідки рахунку серії ААЕ062226, виданої 22 липня 2015 року ТОВ «Автомотогруп» та повернути такий попередньому власнику.

Рішенням Перечинського районного суду від 15 вересня 2016 року змінені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Hyundaі Tucson 2.0 GLS 2WD» кузов № НОМЕР_1, 2008 року випуску згідно довідки рахунку серії ААЕ062226, виданої 22 липня 2015 року ТОВ «Автомотогруп» і даний транспортний засіб повернуто попередньому власнику ОСОБА_5.

Вжитий ухвалою Перечинського районного суду від 01 березня 2016 року захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортний засіб марки «Hyundaі Tucson 2.0 GLS 2WD» кузов № НОМЕР_1, 2008 року випуску , який належить ОСОБА_6, після набрання рішення суду законної сили скасовано.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_2, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявилася, про час, місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить розписка про вручення їй поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розглядові справи у її відсутності відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2003 року і рішенням Перечинського районного суду від 27 жовтня 2015 року шлюб між ними розірвано.

06 червня 2008 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі ним був придбаний автомобіль марки «Hyundaі Tucson 2.0 GLS 2WD» кузов № НОМЕР_1, про що свідчить рахунок ТОВ «ОСОБА_7 - М» № 000000561 від 06 червня 2008 року та був зареєстрований за ОСОБА_5

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Юридичне оформлення права власності на майно на одного із подружжя не змінює статусу цього майна як набутого у шлюбі.

Згідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

На підставі довідки рахунку серії ААЕ062226, виданої 22 липня 2015 року ТОВ «Автомотогруп» вищезазначений автомобіль перереєстровано на нового власника відповідача ОСОБА_6, тобто фактично між відповідачами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ч. ч. 1,2,3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів іншого майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції із посиланням на вимоги ст. ст. 215, 216, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65 СК України, п. 4.2. Наказу Мінюсту України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/54.1, обгрунтовано вважав , що спірний автомобіль придбаний під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя і обєкт права спільної сумісної власності відчужено ОСОБА_5 іншій особі ОСОБА_6, при цьому нотаріально посвідчена згода другого з подружжя позивача ОСОБА_3 на такий правочин відсутня, та задовольнив позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна і в разі придбання майна хоча і у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано та з посиланням на висновок викладений Верховним Судом України в постановах від 01.07.2015 р. у справі № 6-612 цс 15 та від 07.09.2016 р. у справі № 6-801 цс 15 не можуть бути застосовані до правовідносин по даній справі, оскільки позивач надав докази про придбання спірного автомобіля під час шлюбу і такий є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а ОСОБА_5 не надано жодного доказу про придбання автомобіля за власні кошти, що дають суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції застосувати вимоги п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя: Г.Г. Собослой