Справа №442/5242/16-ц
Провадження №2/442/1855/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.

з участю секретаря - Кондратів І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб: відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобич, дитячого відділення ДМДЛ, служби у справах дітей Дрогобицької міської ради про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження та визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить: визнати його батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; внести зміни до актового запису про народження дитини - ОСОБА_4, складеного Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а саме в графі «Відомості про батька» записати батьком та вказати відомості про батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який проживає - АДРЕСА_1., а також в графі «відомості про дитину», змінити прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», змінити ім'я дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» та по батькові дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4»; видати йому повторне свідоцтво про народження дитини із внесеними змінами; встановити місце проживання дитини народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері - ОСОБА_6 за місце проживання батька ОСОБА_1; стягнути з відповідачки на його користь 826,80 грн. судового збору та 12500 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2009 року він разом зі ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах, внаслідок яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син. Дитина народилася поза закладом охорони здоров'я - вдома. Мати дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Він ОСОБА_1, вважає себе батьком дитини і хоче зареєструвати сина на своє прізвище та ім"я "ОСОБА_4" і в графі «батько» зазначити ОСОБА_1, а в графі «мати» - ОСОБА_6. Основним доказом його батьківства є висновок ДНК -центру Asper Biotech, результати якого засвідчують, що він з ймовірністю 99,99932483 % - є батьком дитини. У медичній довідці ДМДЛ №145 від 23.06.2016 року зазначено по -батькові дитини - «ОСОБА_4».

09.08.2016 року за заявою відповідача Дрогобицьким міським відділом РАЦСу було проведено державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_4, про що складено відповідний запис №461 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_1. В графі «батько» зазначено громадянина ОСОБА_8.

Як батько дитини він систематично відвідує хлопчика у лікувальному закладі, піклується про нього забезпечує його усім необхідним. Має намір виховувати свого сина особисто, у цьому йому буде допомагати його мати - ОСОБА_10. Він з мамою проживає у квартирі АДРЕСА_1, квартира трьохкімнатна, з площею 75,5 кв.м., з прекрасними житловими умовами. Отже його син буде забезпечений належними умовами проживання та отримуватиме належну опіку та батьківську любов.

Зазначає, що мати покійної дружини - ОСОБА_2, яка проживає у м. Тернополі, має намір забрати дитину до себе, позбавити хлопчика батька і оформити свідоцтво про народження дитини без батька. Вказане підтверджується тим, що на ім»я відповідача було видано висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, який є підставою для реєстрації народження дитини в органах РАЦС. Вважає, що бабця його сина переслідує мету отримання матеріальної допомоги на дитину та інших пільг матеріального характеру. Матеріально побутові умови ОСОБА_2 значно гірші, ніж його. З огляду на те, що він є єдиним батьком дитини, вважає за необхідне встановлення місця проживання дитини з ним.

Позивач та його представник ОСОБА_11 свої позовні вимоги підтримали. Пояснення дали, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_12 позову не визнали через безпідставність, заявивши клопотання про призначення генетичної експертизи, яку не оплатили. Після відновлення провадження на розгляд справи не з'явилися. Враховуючи те, що такі були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Яким І.С. з приводу задоволення позову не заперечив, враховуючи інтереси дитини просив такий задовольнити .

Представник третьої особи дитячого відділення ДМДЛ після відновлення провадження не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без їх участі, відносно вирішення позову покладаються на думку суду.

Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах, що учасниками судового процесу не оспорюється.

За висновком №10 від 17.06.2016року встановлено народження дитини від ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, хлопчика, - вдома (а.с.11).

Відповідно до довідки №18 ДМДЛ від 15.06.2016 року ОСОБА_4 хлопчик ОСОБА_4 знаходиться на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій дитячій міській лікарні з ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

09.08.2016 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області було видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками вказані ОСОБА_8 ( запис вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу) та ОСОБА_6 (а.с.24).

12.06.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, було видано свідоцтво таїнств хрещення та миропомазання у храмі св. Василя Великого п. Рихтичі. Дані про батька відсутні (а.с.72).

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму № 8 від30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК , згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Однак відповідачка ухилилась від проведення такої.

Натомість позивачем при зверненні до суду подано звіт по тесту на батьківство ID 180557 від 14.06.2016 року ASPER BIOTECH ( Республіка Естонія), де зазначено, що висновок результату тесту ДНК показали, що батьківство не виключено з імовірністю 99,99932383, батько ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини (а.с.6-7). При цьому суд бере до уваги, що такий позивачем зроблено поза межами судового процесу.

Відповідно до положень ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки відповідач ухилилася від оплати судової молекулярно-генетичної експертизи, на підставі ст. 146 ЦПК України, суд вважає за можливе визнати факт батьківства ОСОБА_1 по відношенню до дитини .

Разом з тим, враховуючи, що позивач перебував в фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_6 з 2009 року, вважає дитину ОСОБА_4. сином, піклується про нього, то його слід визнати батьком відносно останнього.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

У відповідності до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Таким чином, задоволення позову та визнання в судовому порядку батьківства є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При цьому суд вважає, що саме батько має можливість створити для дитини кращі умови для повного та гармонійного розвитку сина. Враховуючи, що такий проживає разом з матір'ю ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 75,7 кв.м., житловою 52,30 кв.м., яка належить їм на праві спільної сумісної власності (а.с. 5, 8 - свідоцтво про право власності на квартиру від 25.01.1995 року, виданого квартирно - експлуатаційною частини; довідка Франківської райдержадміністрації відділу житлового господарства ЛКП «Львівський ліхтар» від 16.06.20016 року №1856).

Також бере до уваги, характеристику ТОВ «РЕС СЕРВІС» від 17.06.2016 року, згідно якої ОСОБА_1 працює у ТОВ « РЕС СЕРВІС» на посаді продавця -консультанта з 03.01.2016 року по даний час. Протягом зазначеного періоду зарекомендував себе ініціативним, наполегливим, відповідальним працівником. Сумлінно виконує свої посадові обов'язки (а.с.52). на диспансерному обліку не перебуває ( а.с. 56- довідка №3547 від 17.08.2016 року ОКЗ ЛОР «Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру).

На підставі проведеного клінічно-анамнестичного обстеження та експериментально-психологічного дослідження комісія прийшла до висновку, що на час огляду психотичних розладів та ознак захворювання на анорексію не виявлено у ОСОБА_1.( а.с. 57 - довідка від 08.09.2016 р. №161/01-25 КЗ « Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня).

Згідно довідки серії ВЬЛ №0170124ГУН України у Львівській області ОСОБА_1, станом на 30.06.2016 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має в розшуку не перебуває (а.с.55).

Разом з тим, позивач є власником інвестиційного рахунку в брокерській компанії Х-trаd (а.с.75 -77- угода про довірче управління від 21.02.2015 року)

Суд також виходить з того, що відповідач має можливість брати участь у вихованні дитини, так як для неї перешкод у спілкуванні та вихованні дитини позивач не чинить.

Також суд бере до уваги, що права відповідача не порушені і з будь-якими вимогами щодо зміни місця проживання дитини чи усунення перешкод у спілкуванні відповідачка в установленому порядку не заявляла.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком, на спростування яких будь яких доказів відповідачем надано не було. При цьому суд виходить з того, що має можливість забезпечити належне утримання, виховання і розвиток.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 12 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Згідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що позивач уклав договір про надання юридичних послуг з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11, який діє на підставі виписки з ЄДРПОУ від 29.06.2016 року, зокрема з формою діяльності у сфері права. Згідно умов зазначеного Договору позивач сплатив за надані послуги 12 500 грн., що підтверджується, меморіальним ордером № @2 PL853396 від 12.07.2016 року до Договору про надання правової, квитанцією про оплату та актом приймання -передачі виконання робіт.

Згідно роз'яснень наведених у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу у розмірі 12 500 грн. не надав жодного розрахунку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено на 2016 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень (момент написання позовної заяви, участь у судових засідань).

Судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_11 склав позовну заяву від 03.08.2016 року, яка налічує три сторінки (а.с.2-3); заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог на двох сторінках від 15.08.2016 року(а.с.23); заяву про забезпечення позову на двох сторінках (а.с.27); заяву про уточнення позовних вимог від 18.11.2016 року на двох сторінках, суд допускає, що на таку представник у сукупності затратив 7 годин часу.

З огляду на положення ст. ст. 203, 901, 903 ЦК України, Правила адвокатської етики, проаналізувавши суть зобов»язання, що виникло між сторонами згідно з договором; перевіривши відповідність суті такого зобов»язання положенням укладеного договору та фактично вчиненим діям; фактори, які повинні братися сторонами договору, який повинен узгоджуватись зі змістом ст. 12 та 56 ЦПК України, встановлений у сумі 12500 грн. розумно обґрунтованим для виплати з урахуванням обсягу, строків, результату дій останнього в інтересах позивачки, суд вважати не може, тому стягненню з відповідача в користь позивача, як гонорару підлягають = 5282,62 грн. (1399 грн./100% х 40% = 559,60 грн. х 7 год. (складання позовної заяви) = 3917,20 грн.), а за участь у судових засідань 16.08.2016 року ( 1 год. 14 хв.) та 09.09.2016 року ( 59 хв.); 18.11.2016 року ( 2 хв.) та 06.12.2016 року (29 хв.) -, що вбачається з журналу судових засідань, тобто (2 год. 44 хв. х 1399 грн./100% х 40%= грн.), що становить 1365,42 грн).

Що стосується затрати на підготовку та подання скарги в Дрогобицьку прокуратуру, підготовка заяви до служби у справах дітей; підготовка та подання заяви у міліцію про вчинення злочину, то такі суд не приймає до уваги в контексті співвідношення з даною справою та відповідного підтвердження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5282,62 грн. грн. та 826,80 грн.

Разом з тим, за змістом ст. 154 ЦПК України слід скасувати заходи забезпечення позову встановлені ухвалою від 01.07.2016 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1., батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини - ОСОБА_4, складеного Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а саме в графі «Відомості про батька» записати батьком та вказати відомості про батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, який проживає - АДРЕСА_1., а також в графі «відомості про дитину», змінити прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», змінити ім'я дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» та по батькові дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4»; видавши повторне свідоцтво про народження дитини із внесеними змінами.

Встановити місце проживання дитини , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері - ОСОБА_6 за місцем проживання батька ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 826,80 грн. судового збору та 5282,62 грн. витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.08.2016 року , скасувавши заборону службі у справах дітей Дрогобицької міської ради тимчасово влаштовувати в сім»ю ОСОБА_2 дитину ОСОБА_4 на встановлювати опіку над цією дитиною.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Суддя Нагірна О.Б.

Повний текст виготовлено та підписано 12.12.2016 р.