Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 428/644/15-ц
Провадження № 22ц/782/876/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Дронської І.О., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в наслідок залиття квартири при гасінні пожежі,

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2015 року, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в якому вказали, що їм на праві власності належить квартира № 82, розташована у будинку № 23 по вул. Курчатова у м.Сєвєродонецьку. 03.01.2014 року у квартирі № 86, яка розташована в цьому ж будинку поверхом вище та належить відповідачу ОСОБА_5, виникла пожежа. Пожежа була ліквідована співробітниками служби цивільного захисту населення, про що було складено відповідний акт. В результаті гасіння пожежі належна позивачам квартира та речі які в ній знаходились були залити водою, у звязку з чим, позивачам було завдано як матеріальну та і моральну шкоду. Вартість ремонту відповідно до локального кошторису від 12.02.2014 року складає 12421 гривень. У добровільному порядку заподіяну шкоду власник квартири №86 ОСОБА_5 відшкодовувати категорично відмовився. В уточнених позовних вимогах позивачі просили суд, стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на їх користь матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції (за період з 01 лютого 2014 року по березень 2015 року включно) в розмірі 18619,08 гривень, тобто по 9309,54 гривень кожному та моральну шкоду в розмірі 5000, тобто по 2500 гривень кожному. Вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в наслідок залиття квартири при гасінні пожежі задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,ОСОБА_3 матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18619,08 гривень, тобто по 9309,54 гривень кожному.

В частині солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,ОСОБА_3 моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень, тобто по 121,80 гривень з кожного.

Додатковим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в дольовому порядку понесені судові витрати у розмірі 243,60 гривень, тобто по 121,80 гривень з кожного. Матеріальну шкоду у розмірі 18619,08 гривень, тобто по 9309,54 гривень кожному позивачу, стягнуто з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_2 з урахуванням індексу інфляції за період з 01 лютого 2014 року до 31 березня 2015 року включно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, просить рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року в частині стягнення з неї та відповідача ОСОБА_5 матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18 619,08 гривень, тобто по 9309,54 гривень з кожного та судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень, тобто по 121,80 гривень з кожного на користь держави скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_3 відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду від 03 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та додаткове рішення від 23 листопада 2015 року ніким із сторін не оскаржується, тому у вказаній частині рішення суду від 03.11.2015 року та додаткове рішення від 23.11.2015 року не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку «№12 від 24.10.2008року.

Отже, судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 03 листопада 2015 року лише в частині задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди спричиненої залиттям квартири №82, яка належить позивачам, в результаті гасіння пожежі, яка сталася 03 січня 2014 року внаслідок дій громадянина ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна шкода завдана позивачам не з вини відповідачів, проте, є підстави для задоволення уточнених вимог в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди, оскільки відповідачу ОСОБА_5 як власнику квартири було відшкодовано винною особою громадянином ОСОБА_8 матеріальну шкоду з урахуванням витрат на ремонт сусідам.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають вищевказаним вимогам закону, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 03 січня 2014 року в результаті гасіння пожежі, яка виникла у квартирі АДРЕСА_1, внаслідок необережного поводження з вогнем громадянина ОСОБА_8, що підтверджується актом про пожежу від 03 січня 2014 року, відбулось залиття квартири №82, яка на праві спільної сумісної власності належить позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_3.

Згідно даних акту обстеження від 23 січня 2014 року, в результаті гасіння пожежі у квартирі №82 відбулось залиття стін та стель в залі, спальні, коридорі, кухні, стель у туалеті та ванній, вікна в залі, підлоги в залі, спальні, коридорі та кухні.

Вартість ремонту квартири №82 розташованої по вищевказаній адресі, з урахуванням індексу інфляції за період з лютого 2014 року по квітень 2015 року складає 18619,08 гривень, що підтверджується зведеним кошторисом та статистичними даними індексу інфляції, які містяться у довідці від 21.04.2015 року (12421 гривень х 1,499).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачам було завдано матеріальну шкоду у вказаному вище розмірі. Матеріальна шкода не відшкодована.

На час виникнення між сторонами спірних правовідносин, квартира №86 розташована по вищевказаній адресі, в якій 03 січня 2014 року сталася пожежа належала відповідачу ОСОБА_5 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, як подружжю, про що свідчать письмові матеріали, які містяться у справі.

Згідно частини 1 статті 177 ЖК УРСР, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 177 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У п. 3. 7. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов'язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором.

Згідно з п. 2.2. Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, (які були чинними на час пожежі)забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах) приватно-житлового фонду та інших приватних окремо розташованих господарських спорудах і гаражах, на територіях, а також у дачних будинках, на садових ділянках покладається на їх власників чи наймачів, якщо інше не обумовлено договором найму.

Як вбачається з положень договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який укладається між власником, балансоутримувачем будинку № 23 по вул. Курчатова у м. Сєвєродонецьку Луганської області, комунальним підприємством «Житлосервіс «Промінь» та власниками квартир будинку, споживач зобов'язаний, зокрема, дотримуватися правил пожежної, газової, електробезпеки та санітарних норм.

З урахуванням вищевказаних норм та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що відповідальність за спричинену матеріальну шкоду позивачам повинні нести саме відповідачі, як власники на час виникнення пожежі в житловій квартирі №86, розташованої по вищевказаній адресі.

Матеріали справи не містять відомостей щодо укладання відповідачами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з комунальним підприємством «Житлосервіс «Промінь», та договору найму (оренди) з наймачами квартири, в якому обумовлюється забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах). Але не укладення таких договорів не звільняє відповідачів від відповідальності за шкоду, завдану позивачам при недотриманні Правил пожежної безпеки в Україні.

Посилання суду першої інстанції на ті обставини, що відповідачу ОСОБА_5 як власнику квартири було відшкодовано винною у пожежі, яка мала місце 03.01.2014 року, особою громадянином ОСОБА_8 матеріальну шкоду з урахуванням витрат на ремонт сусідам, тому стягнув з відповідачів грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди, не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог про солідарне стягнення з відповідачів заподіяної позивачам матеріальної шкоди у вищевказаному розмірі є вірним і відповідає вимогам законам.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції від 03.11.2015 року в оскаржуваній частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: