Справа № 211/6425/15-ц
Провадження № 2/211/489/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 грудня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

у відсутність сторін,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який потім уточнив до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, який в послідуючому уточнив. В обґрунтування позову вказує, що 28.05.2008 року уклав кредитний договір № 700006906 з Закритим акціонерним товариством "Альфа-банк", за яким він отримав кредит у розмірі 25373,92 доларів США. Зазначений договір укладений із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів фізичних осіб. На час укладання кредитного договору позивачем, банку достовірно надана інформація про фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів позивачем була надана довідка про отримання доходів у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до п. 2.7 кредитного договору Банк зобовязався надати позичальникові грошові кошти шляхом видачі їх у безготівковій формі для здійснення конвертації у національну валюту для подальших розрахунків по оплаті вартості транспортного засобу. Відповідно до п.п. 2.2 Позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14,50 % річних, за весь період користування кредитними коштами. У п. 2.8 кредитного договору зазначено, що Позичальник зобовязується щомісяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту шляхом внесення до 29 числа щомісяця 417,18 доларів США. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Вказує, що грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обовязкового вираження зобовязань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України. Тобто використання іноземної валюти для розрахунків за кредитними договором не відповідало нормам діючого законодавства. Крім того, на день укладання кредитного договору, іноземний курс валюти становив 1 USD = 5,05 грн., а на день підписання цієї позовної заяви становить 1 USD = 26,42 грн. Отже існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто з підвищення курсу іноземної валюти, сума боргу значно виросла, яку позивачу необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність, розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановлені його нормам рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Вказує, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України принципу справедливості.Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідок є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливими є зокрема умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадках погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як субєкт підприємницької ( господарської) діяльності, виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункт, що значно погіршує становища позичальника як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що дає право для позичальника відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", субєкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Так відповідно до договору передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання таких обставин порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану позичальника, зміна грошово-кредитній політиці НБУ. Отже у разі дефляційних процесів банк має право на збільшення процентної ставки. Натомість договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США перевищує 25 грн. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар. Таким чином, за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права позивача у разі інфляції є несправедливим по відношенню до споживача. Вказує, що жодної інформації, яка передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту позивачу надано не було. Згідно зі статтею 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним є недійним з моменту його вчинення. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 700006906 від 28.05.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством "Альфа-банк" та ОСОБА_1

В судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, представник позивача до суду надав заяву, про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають.

Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, надав до суду заперечення, згідно яких просить застосувати позовну давність та відмовити у позові повністю.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування .

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 700006906, згідно якого банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором Предмет застави. А позичальник приймає кредит та передає банку в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань за договором предмет застави. Сума кредиту дорівнює 25373,90 долари США з процентною ставкою 14,50 %. Дата остаточного повернення кредиту 29.05.2015 року. Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ПП "Аеліта" № 071 від 10.05.2008 року. Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, який є додатком № 1 до договору та його невідємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором у разі сплати у валюті кредиту 29 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 417,18 доларів США, у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 28 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.7,8 копія кредитного договору).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій вказаної статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до п. 8 договору підпис позичальника на цьому договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ "Альфа-банк", затвердженими наказом ЗАТ "Альфа-банк" від 14 січня 2008 року № 30, які йому розяснені і зрозумілі та з якими він цілком згодний.

У відповідності до умов п. 11 Договору позичальник до підписання даного договору ознайомлений та згодний з тим, що надання кредиту за даним договором передбачає відкриття поточного рахунку, умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку містяться в Публічній пропозиції ЗАТ "Альфа-банк" на укладання договору банківського рахунку фізичної-особи резидента, які опубліковані в офіційному виданні "Голос України" № 224 від 25 листопада 2006 року. Тарифи по обслуговуванню поточних рахунків фізичних осіб в ЗАТ "Альфа-банк" відповідно до Публічної пропозиції ЗАТ "Альфа-банк" на укладання договору банківського рахунку фізичної особи є невідємною частиною цього договору.

Тому, підстав вважати, що позивачу при укладенні договору не було надано інформацію відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Також відсутні і підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

З матеріалів справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Згідно виписки по особовим рахункам, банк свої зобовязання перед позивачем виконав та надав позивачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 25373,92 долари США (а.с.9).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним, а відтак - позов задоволенню не підлягає.

Оскільки при пред'явлення позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. 215, 203 ЦК України, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 57, 60, 209, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_2