Справа № 526/112/16-ц
Провадження № 6/526/1/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Гадяч

Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Прокопєвої Ю.Б.,

за участю секретаря - Шевченко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Гадяч подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_1 погодженого заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження в праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України, суд,

встановив:

21 січня 2016 року до суду звернувся старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_1 з поданням погодженим заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження в праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України, до виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням суду.

Подання заявник обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції перебуває виконавчий лист Гадяцького районного суду Полтавської області № 2-2457 від 27.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 10.01.2011 року до повноліття.

На даний час боржником ОСОБА_3 рішення в повній мірі не виконується, боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань, що є підставою для обмеження права боржника на виїзд за межі України.

В судове засідання старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_1 не з'явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в зв'язку з чим суд при розгляді подання виходив з доказів доданих до подання.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Суд, дослідивши матеріали подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_1 погодженого заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження в праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України, вважає, що таке не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.18 ч. 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження", ч.1 ст.377-1ЦПК України.

Так, відповідно до п. 18 ч. 3ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за № 606-ХІVдержавний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Частина 1ст. 377-1ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Подання державного виконавця про вжиття заходів забезпечення виконання рішення суду шляхом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого за формою та змістом повинно відповідати вимогам, визначеним положеннями ЦПК України та з врахуванням рекомендацій з цього питання, викладених у листі Міністерства Юстиції України від 06.06.2008 р. №25-32/507.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч. 1ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Положенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання - до виконання зобовязання або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобовязань.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

Ухилення від виконання зобовязань полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні особою зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Суд вважає, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Отже, задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Але, в порушення вимог ст.10, 60 ЦПК України, державним виконавцем не додано до подання належних та допустимих доказів, наявних у виконавчому провадженні, які свідчили про умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо). Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Слід також, зазначити, що у поданні старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_1 не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за кордон.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що в поданні старшого державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України не доведено про доцільність застосування до ОСОБА_3 заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України та воно є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1ЦПК України,ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України та виїзд в Україну громадян України», суд, -

ухвалив:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_1 погодженого заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження в праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Ю. Б. Прокоп'єва