У Х В А Л А

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року в справі за позовом в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД», комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, треті особи: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання правочинів недійсними, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, виключення нерухомого майна зі спадкової маси, визнання об'єкту нерухомого майна об'ктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково: визнано недійсною додаткову угоду від 20 січня 2006 року № 1 до договору від 21 липня 2003 року про спільну діяльність по дольовій участі в будівництві багатоквартирного жилого будинку, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД», ОСОБА_4 і ОСОБА_7; визнано недійсним договір про спільну діяльність по дольовій участі в будівництві багатоквартирного жилого будинку від 21 березня 2003 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_7; визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 14 березня 2011 року на підставі наказу від 2 березня 2011 року № 271-С/КI НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру та виключено її із спадкової маси по спадковій справі № 254/12, відкритої Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7; визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя; в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2016 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 57 та 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник додає постанови Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року та від 12 жовтня 2016 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 з огляду на те, що оскільки реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) та ОСОБА_4 за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2002 року проведено в органі реєстрації актів громадського стану 7 травня 2009 року, то відповідно до статті 44 КпШС шлюб вважається припиненим саме з моменту такої реєстрації. Договір про спільну діяльність по дольовій участі в будівництві багатоквартирного будинку укладений ОСОБА_4 у липні 2003 року (до набрання чинності СК України, 2004 р.), а тому є таким, що укладений в період шлюбу і до його припинення, оскільки на його підставі виникли права та обов'язки для подружжя.

Крім того, суд встановивши, що після розірвання шлюбу сторони підтримували сімейні стосунки, з урахуванням положень статей 48, 430 ЦК Української УРСР, статей 203, 215 ЦК України, статті 65 СК України дійшов висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а укладені ОСОБА_4 і ОСОБА_7 договори, свідоцтво про право власності видане на ім'я ОСОБА_7 щодо спірної квартири підлягають визнанню недійсними. Також, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру та виключення її із спадкової маси по спадковій справі, після смерті ОСОБА_7

Разом з тим, у наданих для порівняння постановах Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року та від 12 жовтня 2016 року, Верховний Суд України переглядав справи про поділ майна подружжя, визнання права власності та визнання права особистої приватної власності на майно, посилаючись на положення статті 60, пункту 3 частини 1 статті 57 СК України дійшов висновку про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, а тому застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постановах від 7 вересня 2016 року та від 12 жовтня 2016 року, на які посилається заявник.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4, поданій представником ОСОБА_5 доводи не вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД», комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, треті особи: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання правочинів недійсними, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, виключення нерухомого майна зі спадкової маси, визнання об'єкту нерухомого майна об'ктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко