Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2016 Справа №607/8945/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Крупа О.А.,

з участю сторін:

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» (далі - ТОВ «Родина Тарашевських») про стягнення поточної заборгованості за процентами за кредитним договором №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року (далі - кредитний договір). Обґрунтовує позов тим, що 28 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який у подальшому відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ «Родина Тарашевських» було укладено Генеральну кредитну угоду № 9, найменування якої 16 липня 2010 року додатковою угодою № 1 змінено на Генеральний договір № 9. Відповідно до умов цього генерального договору банк встановив позичальнику кредитний ліміт в сумі 3360000 доларів США. У рамках генерального договору укладено кредитний договір №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року, відповідно до якого банк надав ТОВ «Родина Тарашевських» кредит у розмірі 3000000 доларів США, строком до 27 вересня 2013 року, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів за схемою «Фіксована і плаваюча ставка»: фіксована ставка в розмірі 10,5% річних на перший рік дії кредитного договору; плаваюча ставка в розмірі LIBOR (1 місяць) + 6 % річних, починаючи з другого року дії кредитного договору. 01 жовтня 2010 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» укладено додаткову угоду №010/09-01/338/06/6 до кредитного договору №010/09-01/338/06, на підставі якої заборгованість у доларах США рефінансовано у гривню на суму 16810000 гривень. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір поруки №12/42-0-2/338/06/2. ТОВ «Родина Тарашевських» належним чином умов кредитного договору не виконує, з приводу чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості (справа № 607/17945/13-ц). Після звернення до суду з цим позовом позивачем нараховано проценти за користування за кредитними коштами за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року в розмірі 2482321,44 гривень, які ТОВ «Родина Тарашевських» не сплачено, а тому банк вправі вимагати сплати цих коштів як від боржника, так і від поручителя. З цих підстав банк просив стягнути зазначену суму коштів із відповідача ОСОБА_3 як із солідарного боржника.

В судовому засіданні представник позивача Ярмусь В.Д. заявлені позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задоволити в повному обсязі. Після оголошеної в розгляді справи перерви подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечив з викладених у письмових запереченнях підстав. Вказав, що порука ОСОБА_3 припинилася, оскільки останній платіж за основним договором був здійснений 04 січня 2012 року і протягом 6 місяців від цієї дати банк позову до неї не пред'явив. Крім цього, оскільки кредитним договором передбачена сплата чергових платежів, то строк позовної давності повинен рахуватися по кожному окремому платежу, останній з яких мав місце 27 вересня 2013 року, тому строк позовної давності пропущений. Саме такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України, які є обов'язковими до застосування. Також, вважає неправильним наданий позивачем розрахунок. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

28 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ «Родина Тарашевських» укладено Генеральну кредиту угоду №9.

В подальшому між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до неї, якими вносились зміни та доповнення.

Так, додатковою угодою №1 від 16 липня 2010 року до Генеральної кредитної угоди №9 змінено найменування «Генеральна кредитна угода» на найменування «Генеральний договір».

Згідно з п.1.1. додаткової угоди №1 від 16 липня 2010 року предметом генерального договору є зобов'язання кредитора відповідно до умов цього Генерального договору здійснювати активні операції у порядку і на умовах, визначених у договорах, що укладаються на підставі цього Генерального договору, що є його невід'ємною частиною.

У рамках Генерального договору 28 вересня 2006 року між банком та ТОВ «Родина Тарашевських» укладено кредитний договір №010/09-01/338/06, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 3000000 доларів США строком до 27 вересня 2013 року із сплатою за користування кредитним коштами процентів за схемою «Фіксована і плаваюча ставка»: фіксована ставка в розмірі 10,5% річних на перший рік дії кредитного договору; плаваюча ставка в розмірі LIBOR (1 місяць) + 6 % річних, починаючи з 2-го року дії кредитного договору.

01 жовтня 2010 року між позивачем та ТОВ «Родина Тарашевських» укладено додаткову угоду №010/09-01/338/06/6 до кредитного договору №010/09-01/338/06, на підставі якої заборгованість у доларах США рефінансовано у гривню на суму 16810000 гривень.

Згідно з п. 3.1. Договору кредитор надає позичальнику кредит на умовах його повернення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів на умовах, передбачених договором.

Факт отримання та використання кредитних коштів позичальником сторонами не оспорюється.

Порядок погашення заборгованості встановлений п. 3.3. договору: в першу чергу погашається заборгованість за нарахованим процентами за користування кредитом; в другу чергу погашається сума основної заборгованості за кредитом (позичкова заборгованість); в третю чергу погашається заборгованість за неустойкою, у випадку її нарахування кредитором, та інша безспірна заборгованість позичальника за цим договором.

На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Родина Тарашевських» за кредитним договором 13 лютого 2012 року між позивачем і ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено Договір поруки №12/42-0-2/338/06/2 (далі - договір поруки).

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені Кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань.

Згідно з п. 2.1. договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель та позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

12 липня 2012 року банк звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Родина Тарашевських», ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 9923504,46 гривень.

У цій справі (№ 607/17945/13-ц) 03 жовтня 2012 року ухвалено заочне рішення, яке скасоване ухвалою від 25 грудня 2013 року.

В ході нового розгляду справи 25 грудня 2013 року банк уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 9513552,88 гривень, з яких: 8643504,46 гривень - основна сума заборгованості за кредитом; 580804,27 гривень - пеня за порушення терміну повернення кредиту за період із 01 червня 2013 року по 24 грудня 2013 року; 289224,15 гривень - пеня за порушення термінів сплати процентів за користування кредитом за період із 01 червня 2013 року по 24 грудня 2013 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ «Родина Тарашевських», ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року в сумі 9513552 гривень 88 копійок.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року зазначене рішення залишене без змін.

Також, банк звертався до господарського суду Тернопільської області з вимогами до ТОВ «Родина Тарашевських» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку (рішення господарського суду Тернопільської області від 04 березня 2015 року).

Львівським апеляційним господарським судом зазначене рішення змінено й викладено резолютивну частину в новій редакції, яка містить в собі розмір заборгованості Товариства, що випливає з Генерального договору, який становить 17071534,69 гривень, з яких: 8643504,46 грн. - сума неповерненого кредиту; 6496877,86 гривень - прострочені проценти за користування кредитом; 791157,02 гривень - пеня за порушення термінів сплати процентів за користування кредитом; 1139995,36 гривень - пеня за порушення строку повернення кредиту. В рахунок даної заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно товариства, передане в іпотеку.

Указана постанова набрала законної сили.

У справі, що розглядається, змістом позовних вимог є стягнення процентів за кредитним договором за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року, які предметом розгляду зазначених вище судових справ не були.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості розмір відсотків за планове погашення кредиту за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року складає 2482321 гривню 44 копійки (а.с. 49 - 50).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов банку підлягає до задоволення.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Рішеннями судів встановлено, що боржник ТОВ «Родина Тарашевських» не виконував належним чином умов кредитного договору, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість.

Зазначене також підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості.

Установлено, що в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Родина Тарашевських» за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір поруки № 12/42-0-2/338/06/2 від 13 лютого 2012 року, за умовами якого вони поручилися відповідати перед банком солідарно з Товариством за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов'язаний виплатити 9937954,01 гривень та сплатити всі обов'язкові платежі (п.п. 1.1 - 1.1.4).

28 квітня 2012 року банком надіслано на адресу ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 лист-претензію про погашення простроченої заборгованості за кредитом і процентами та пені, який вони отримали 04 травня 2012 року.

В подальшому банк пред'явив позови до боржника та поручителів і рішеннями судів за наслідками їх розгляду було встановлено невиконання божником умов кредитного договору і наявність підстав для солідарного стягнення з боржника і поручителів кредитної заборгованості.

Як зазначалося, стягнення процентів за кредитним договором за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року предметом розгляду зазначених вище судових справ не було.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів та неустойки (ст.554 ЦК України).

Такі ж умови містить і згаданий договір поруки, зокрема п. 1.2. договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань.

Згідно з п. 2.1 договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, банк має право вимагати сплати процентів за кредитним договором від ОСОБА_3 як солідарного боржника.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, що розглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів за кредитом щомісячно та остаточно при погашенні кредиту.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Щодо застосування зазначених норм права Верховний Суд України в постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-157цс16 виклав відповідну правову позицію, зокрема:

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин суд вважає вимоги банку до ОСОБА_3 про стягнення процентів за кредитним договором за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року обгрунтованими.

Заперечення представника відповідача на позов не є переконливими, а його доводи для вирішення спору значення не мають, виходячи з таких міркувань.

Так, представник відповідача стверджував, що строк користування кредитом достроково сплинув 04 січня 2012 року, вимога до ОСОБА_3 протягом 6 місяців не була пред'явлена, а тому її порука припинилася 07 липня 2012 року.

Такі доводи є цілком безпідставними. Договір поруки укладений 13 лютого 2012 року, 28 квітня 2012 року банком надіслано на адресу ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 лист-претензію про погашення простроченої заборгованості за кредитом і процентами та пені, яку ОСОБА_3 особисто отримала 04 травня 2012 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 12 липня 2012 року банк звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Родина Тарашевських», ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд якого тривав до 2016 року і в справі ухвалено рішення про стягнення заборгованості з солідарних боржників, у тому числі ОСОБА_3

Тому, в даному випадку не підлягають застосуванню правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-2875цс15 та № 6-20цс14, оскільки вони стосуються застосування норм Цивільного кодексу України щодо наслідків спливу позовної давності та припинення поруки за наявності зовсім інших фактичних обставин, ніж ті, що встановлені у справі, що розглядається.

В даній справі встановлено, що порука не припинилася, оскільки вимога до поручителя (в тому числі позов до суду) пред'явлена протягом 6 місяців з дня укладення договору поруки, позовна давність за жодним із щомісячних платежів не сплинула, оскільки з вимогою про стягнення процентів за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року позивач звернувся до суду 16 серпня 2016 року.

Щодо тверджень представника відповідача про неправильність виконаного позивачем розрахунку, суд вважає їх необгрунтованими.

Розрахунок заборгованості проведений позивачем відповідно до умов кредитного договору, завірений підписом представника та печаткою банку.

Представник відповідача на пропозицію суду будь-якого іншого розрахунку не надав, обгрунтованих мотивів щодо заперечення правильності розрахунку позивача не навів.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 у користь банку 2482321,44 гривень заборгованості за відсотками за кредитним договором № 010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 549 - 551, 553, 554, 610 - 613, 625, 629, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за відсотками за кредитним договором № 010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року у розмірі 2482321 (два мільйони чотириста вісімдесят дві тисячі триста двадцять одну) гривню 44 копійки за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 37234 (тридцять сім тисяч двісті тридцять чотири) гривні 82 копійки понесеного судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяН. М. Сташків