РІШЕННЯ

Іменем України

18.11.2016 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого судді Масендич В.В.

при секретарі Левицькому М.І.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Пята Львівська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання та реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Пята Львівська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання та реєстрацію права власності. Свої вимоги мотивує тим, що 15.03.2004р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, засвідчений державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за номером 391.

На підставі даного договору позивач передає у власність відповідачу ? частку цегляного житлового будинку №51 по вул. Сокільницька в м.Львові з відповідною частиною до нього господарських будівель та споруд, а відповідач зобовязувався надавати позивачу довічно матеріальне забезпечення та на нього були покладені обовязки, передбачені п.7 договору довічного утримання, а саме: забезпечення позивача житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваному будинку; забезпечення позивача щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення позивача придатним для носіння одягом та взуттям; здійсненням догляду за позивачем та необхідної допомоги; надання побутових послуг; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості. Згідно пункту 8 договору, грошова оцінка матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у сумі 100 грн.

Позивач зазначає, що з моменту укладення договору довічного утримання 15.03.2004р. відповідач не виконав жодного зобовязання передбаченого договором. Останнім часом, коли він має погіршення стану здоровя, відповідач не піклується про нього, не забезпечує лікувальними засобами, харчуванням, одягом та взуттям, не здійснює будь-якого догляду за позивачем, не надає побутових послуг і повністю ігнорує свої обовязки. На пропозицію позивача добровільно розірвати договір довічного утримання відповідач не виявляє бажання цього зробити.

Крім цього, позивач зазначає, що згідно договору довічного утримання від 15.03.2004р. нотаріусом була накладена заборона відчуження вказаної в договорі ? частки цегляного житлового будинку №51 по вул. Сокільницька в м.Львові. Також, позивач вказує, що відповідач офіційно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити.

У судовому засіданні відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в такому повністю, пояснив, що умови договору довічного утримання виконує належним чином та вважає, що його оговорюють. Також пояснив, що на даний час позивач не впускає його у будинок, у звязку із чим він не може виконувати свої обовязки по договору.

У судовому засіданні 27.10.2016р. були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що позивач є братом його батька, тобто його дядьком, відповідач є йому двоюрідним братом. Із сторонами підтримує родинні стосунки. Щодо договору довічного утримання пояснив, що йому відомо, що такий було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у 2004 році, проте чи виконував відповідач умови цього договору йому не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3. Їй відомо, що ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_2 договір довічного утримання у 2004 році, проте, чи виконував відповідач умови договору їй не відомо, зазначила, що ОСОБА_2 вона не бачила близько останніх двох років.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_2 Щодо укладення договору довічного утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, їй відомо, що такий було укладено у 2004р. та згідно умов якого відповідач повинен піклуватись про позивача, а позивач натомість передає у власність відповідачу ? частину будинку №51 по вул. Сокільницька у м.Львові. Свідок пояснила, що не може стверджувати, що відповідач належним чином виконує свої обовязки згідно умов договору довічного утримання. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник конфлікт, після чого ОСОБА_2 не навідується до ОСОБА_3

В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 Вказала, що у 2004 р. дочка ОСОБА_3 ОСОБА_6 не працювала, зловживала алкогольними напоями, а тому батько уклав договір довічного утримання із сином ОСОБА_2 Відповідач виконував умови договору довічного утримання, оскільки позивач сам готував собі їжу, відповідач один раз на тиждень готував позивачу їжу. Більшу частину своїх коштів, ОСОБА_2 витрачав на батька, купував ліки від тиску та інші необхідні ліки, купував одяг.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_3 її сват, а ОСОБА_2 її зять, підтримує із ними нормальні родинні стосунки. Вказала, що їй відомо про укладений у 2004 р. договір довічного утримання. ОСОБА_2 виконував умови договору, піклувався про батька, давав йому гроші, купував їжу та ліки, возив автомобілем куди було необхідно, подарував пральну машину, холодильник.

Представник третьої особи Пятої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Оскільки зміст обов'язків набувача є систематичне матеріальне забезпечення відчужувача, причому в натурі у вигляді житла, харчування догляду і необхідної допомоги, та якщо відповідно до ч.2 ст. 749 ЦК України, обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення і догляду, то спір повинен вирішуватись з урахуванням принципів справедливості та розумності.

Із змісту договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.03.2004 року та посвідченого нотаріально, вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язувався надавати ОСОБА_3 утримання та догляд довічно, а саме: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваному будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг, забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, тощо. Грошова оцінка матеріального забезпечення встановлюється 100 гривень щомісячно. ОСОБА_3 в свою чергу передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності ? частину цегляного житлового будинку №51 по вул. Сокільницька у м.Львові з відповідною частиною до нього господарських будівель та споруд, позначеного в поверховому плані літерою "А-1". Договір підписано сторонами особисто, що представник позивача та відповідач у судовому засіданні не заперечували.

Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідач неналежно виконував свої обов'язки передбачені договором довічного утримання, а саме: не виконував свій обов'язок щодо забезпечення позивача належним чином калорійним харчуванням, ліками, не здійснював догляд за останнім та не надавав необхідної допомоги. Вказане стверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які показали, що відповідач неналежним чином виконував свої обовязки по договору, не піклувався про позивача, а також між позивачем та відповідачем виник конфлікт. Покази свідка ОСОБА_7 про те, що відповідач подарував позивачу пральну машину та холодильник жодними квитанціями чи іншими доказами не підтверджено та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відтак, суд вважає, що заперечення відповідача щодо розірвання договору є безпідставні, оскільки судом встановлено, що відповідачем неналежно виконувались обов'язки які передбачені договором, а саме: забезпечення відчужувача щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг, забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості.

Суд враховує, що окрім гарантованого Конституцією України матеріального забезпечення громадян у випадку їх непрацездатності і по старості, таке забезпечення здійснюється цивільно-правовими способами, одним з яких є договір довічного утримання, невиконання чи неналежне виконання такого договору є прямим порушенням майнових прав людей похилого віку, які потребують в цьому випадку, судового захисту. ОСОБА_3, не маючи можливості в силу свого стану здоров'я, віку, забезпечити свою старість, передавши у власність ОСОБА_2 свою власність, повинен був отримати від останнього належне довічне матеріальне забезпечення, не отримавши такого, він вправі вимагати розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

ОСОБА_2 в судовому засіданні сам дав пояснення, що не виконував умови договору довічного утримання у зв'язку із тим, що йому чинились перешкоди у виконанні цих умов, оскільки позивач його не впускає у будинок.

Таким чином, у силу наведених вимог, для розірвання договору довічного утримання мають значення виключно волевиявлення віжчужувача на таке розірвання та факт невиконання або неналежного виконання умов договору. Вина набувача у невиконанні умов договору, так само як і причини, в силу яких ці умови договору довічного утримання ним не виконувались, а також обставин, що перешкоджали набувачу виконувати умови договору правового значення для вирішення питання про розірвання довічного утримання не мають.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання є підставними та підлягають до задоволення, оскільки фактично між сторонами склались такі відносини, які виключають можливість нормального виконання ними зобов'язань за договором.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 551,20 гривень на відшкодування витрат із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Пята Львівська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання та реєстрацію права власності - задоволити частково.

Розірвати договір довічного утримання укладений 15 березня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, засвідчений державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за номером 391.

Повернути у власність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: м.Львів, вул Сокільницька, 51, ІПН) ? частину цегляного житлового будинку №51 по вул. Сокільницька у м.Львові.

Зняти заборону відчуження ? частки цегляного житлового будинку №51 по вул Сокільницька в м.Львові, що належала ОСОБА_2, накладену 15.03.2004 року державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори.

Стягнути з ОСОБА_2 (м.Львів, вул. Сокільницька, 51) на користь ОСОБА_3 (м.Львів, вул. Сокільницька, 51) судові витрати у виді судового збору у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Масендич В.В.