Справа №451/1304/16-ц
Провадження № 2/451/544/16
РІШЕННЯ

іменем України

21 грудня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавській М.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_4 по вулиці Тарнавського,44 у селищі Лопатин Радехівського району та визнати за нею право власності на житловий будинок №44 по вулиці Тарнавського в селищі Лопатин Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 листопада 2005 року.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що 22.11.2005, у віці 72 роки померла її матір ОСОБА_4.

Дані родинні відносини стверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії І-ЯР №833088, виданого Лопатинським райбюром ЗАГС Львівської області 16.03.1957.

У подальшому, 13.08.1977 Лопатинською селищною радою Радехівського районну Львівської області було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5, у результаті чого нею змінено прізвище з «Літовінська» на «Журавська».

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок №44 по вулиці Тарнавського в селищі Лопатин Радехівського району Львівської області, що належав останній згідно свідоцтва про право власності на будівлі, виданого Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області 07.06.2001.

У подальшому, фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, заявник звернулася до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4, вона (позивачка) фактично проживала, проте не була зареєстрована у цьому ж житловому будинку. Окрім цього, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Також зазначає, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є також ОСОБА_3 - син померлої, який на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем та в шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, відповідно пропустив строк для прийняття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв її.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2). Позов просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.23).

Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд у попередньому судовому засіданні вправі постановити рішення, що здійснюється в порядку статті 174 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що померлій 22.11.2005 ОСОБА_4 (а.с.8), відповідно до Свідоцтва про право власності на будівлі за №007212, виданого Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області належить на праві приватної власності житловий будинок №44 по вулиці Тарнавського в селищі Лопатин Радехівського району Львівської області (а.с.6,8) та, яке ОСОБА_2 має намір успадкувати (а.с.2).

Із наданих представником позивача обґрунтувань у судовому засіданні та даних, викладених у довідках Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області від 02.03.2016 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала спільно із ОСОБА_4 в одному житловому будинку, що знаходиться у селищі Лопатин по вулиці Тарнавського,44 Радехівського району Львівської області до дня смерті останньої, тобто до 22 листопада 2005 року, а також те, що від імені померлої ОСОБА_4 селищна рада заповіту не посвідчувала (а.с.5).

Крім цього, ту обставину, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 фактично проживала із спадкодавцем без реєстрації, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Обґрунтування висновків суду, що вказують на обставини спільного проживання спадкодавця ОСОБА_2 із спадкоємцем ОСОБА_4 та відсутність заповіту, зазначені вище.

Відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спадкове майно, унеможливлює реалізацію його спадкових прав у позасудовому порядку.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст.174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_3, підписавши заяву про визнання позову (а.с.23), не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд не присуджує стягнути з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати стороною, на користь якої ухвалено рішення, оскільки представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання, що його довірителька просить не стягувати із відповідача понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,130,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 проживала спільно із ОСОБА_4 по вулиці Тарнавського,44 у селища Лопатин Радехівського району Львівської області до дня смерті останньої, тобто до 22 листопада 2005 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок №44 по вулиці Тарнавського в селищі Лопатин Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 листопада 2005 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_8