Номер провадження: 22-ц/785/6033/16
Головуючий у першій інстанції Мельничук Н. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали,-

встановила:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати право спільної сумісної власності на будівельні матеріали, які були використані для реконструкції домоволодіння АДРЕСА_1

23 травня 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,8 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити по справі нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст ухвали, яка оскаржена, доводи апеляційної скарги та заяви, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не зазначено, та не надано жодних доказів, що свідчать про вчинення певних дій, внаслідок яких реально може бути утрудненим чи неможливим виконання рішення суду. Крім того, суд зазначив, що земельна ділянка, на яку позивач просить накласти арешт, не заявлена як позовна вимога та не є предметом спору.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 1 та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом п. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати право спільної сумісної власності на будівельні матеріали, які були використані для реконструкції домоволодіння АДРЕСА_1, вартістю 263255 грн., а також просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 131627,5 грн., як компенсацію вартості ? частини будівельних матеріалів, які були використані для реконструкції зазначеного домоволодіння.

23 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,8 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Тобто предметом спору є будівельні матеріали, які були використані для реконструкції домоволодіння АДРЕСА_1

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що земельна ділянка, на яку ОСОБА_3 просить накласти арешт, не є предметом спору, та позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, тому накладання арешту на земельну ділянку може призвести до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_4, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала про відмову у забезпеченні позову є законною, обґрунтованою та такою, що скасуванню не підлягає.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, ухвала суду відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишити без змін

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов