АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2584/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, співвідповідач ПАТ "ОТП ОСОБА_8", треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Черкаській області, Центр надання адміністративних послуг м. Черкаси, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_8 "Приватбанк" про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації ,-

в с т а н о в и л а :

16 травня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації, посилаючись на те, що на початку 2001 року його дід, ОСОБА_10, вирішив подарувати йому кошти для купівлі квартири у м. Черкаси. Оскільки на той момент позивач був неповнолітнім, з цією метою, 01 лютого 2001 року, було укладено договір дарування у формі дарчої, між його дідом, ОСОБА_11, та його батьком, ОСОБА_7, відповідно до якого, відповідач ОСОБА_9 , як його представник, отримав грошові кошти у сумі 20 000 доларів США для придбання чи будування житла у м. Черкаси від його імені та у його інтересах.

Відповідно до курсу долара, встановленого Національним банком України на 1 лютого 2001 року ( 100доларів США = 543,05 грн.), відповідач ОСОБА_9Є за дарчою отримав суму еквівалентну 108 610 грн.

Позивач вказує, що відповідно до умов дарчої, за отримані гроші ОСОБА_9 зобовязаний був придбати квартиру для нього. На виконання умов дарчої, 7 травня 2001 року, відповідач ОСОБА_9Є уклав договір про участь у дольовому фінансуванні будівництва приміщення квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого вартість квартири склала 81 000 грн. Після закінчення будівництва, відповідач ОСОБА_9Є , оформив право власності на придбану квартиру на себе, про що свідчить свідоцтво про право власності.

Через такі дії відповідача ОСОБА_9Є, протягом тривалого часу, між ним та його дідом виникали суперечки, однак відповідач ОСОБА_9Є завжди казав, що все вже переоформив і тепер власником квартири став позивач. Однак, нещодавно, під час сварки, відповідач ОСОБА_9Є заявив, що це його квартира і в нього є всі документи на спірну квартиру. Тому позивач вирішив перевірити, чи дійсно відповідач ОСОБА_9Є переоформив право власності на нього та попросив знайомих скористатися новоствореним Державним реєстром прав власності на нерухоме майно. Як виявилося, власником квартири до сих пір є відповідач ОСОБА_9Є, про що позивач отримав інформаційну довідку.

Таким чином, у жовтні 2015 року позивач ОСОБА_6 достовірно дізнався про те, що його права були порушені. Після цього він звернувся до відповідача ОСОБА_9Є з вимогою надати йому документи на квартиру та повідомив про намір подавати до суду, у випадку, якщо відповідач відмовиться добровільно здійснити переоформлення права власності.

Відповідач ОСОБА_9Є надав йому копію договору про участь у дольовому фінансуванні будівництва та копію свідоцтва про право власності на квартиру, однак здійснювати переоформлення в категоричній формі відмовився, а тому ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та скасувати державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно даних журналу судового засідання від 02 серпня 2016 року в якості третьої особи було залучено: Центральний відділ ДВС, Підрозділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Черкаській області, ЗАТ «ОТП ОСОБА_8», Центр надання адміністративних послуг.

Згідно журналу судового засідання від 22 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було залучено в якості третьої особи.

Ухвалою від 30 вересня 2016 року ПАТ «ОТП ОСОБА_8» було залучено в якості співвідповідача

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, співвідповідач ПАТ "ОТП ОСОБА_8", треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Черкаській області, Центр надання адміністративних послуг м. Черкаси, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_8 "Приватбанк" про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 21 жовтня 2016 року. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, невірно оцінено надані сторонами докази, вважає, що судом неправомірно залучено ПАТ «ОТП ОСОБА_8» в якості співвідповідача, тому що до ПАТ «ОТП ОСОБА_8» позивач жодних позовних вимог не заявляв. Апелянт просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволити у повному обсязі.

Сторони про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток з повідомленням про вручення. Однак, не всі учасники процесу зявилися в судове засідання. Клопотань та заяв про відкладення чи перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та відповідача ОСОБА_9Є , які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, які суд вважав безпідставними, необґрунтованими та надуманими, обґрунтовуючи рішення тим, що наданий доказ письмовий документ «Дарственная» не містить підпису отамання коштів відповідачем ОСОБА_9, а тому не може підтверджувати факт передачі вказаних коштів. У справі не має жодного доказу, що спірна квартира була придбана за кошти, надані відповідачу для придбання житла для позивача. Також суд послався, що відносно боржника відповідача ОСОБА_9 відкрито зведене виконавче провадження, до якого входить 17 виконавчих проваджень на загальну суму понад 14 мільйонів гривень, та накладено арешт на все майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно - спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 1 лютого 2001 року була складена Дарственная, яка посвідчена старостою с. Лермонтово Лорійської області республіки Арменія ОСОБА_12, відповідно до якої ОСОБА_11 подарував своєму онуку ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, які поручає його батькові - ОСОБА_7, як опікуну, для придбання або будівництва житла в м. Черкаси для онука ОСОБА_6 (а.с.5).

7 травня 2001 року ОСОБА_9 уклав договір про участь у дольовому фінансуванні будівництва приміщення квартири АДРЕСА_3, відповідно до якого вартість квартири склала 81 000 грн. (а.с. 6-7).

Відповідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтва про право власності від 16 серпня 2001 року ОСОБА_9 є власником квартири № 2 в м. Черкаси по бульвару Шевченка, 250 (а. с. 8-9).

Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.п.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, не допускається одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положення ст. 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно розяснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі, що суд неправомірно застосував строки позовної давності, пославшись на те, що представником співвідповідача ПАТ «ОТП ОСОБА_8» позов не визнавався, та представник просив застосувати строки позовної давності при розгляді справи , оскільки вважав, що позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови в позові, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції , оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог по суті за недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог позивачем , а не за пропущенням строку давності, на що помилково посилається апелянт в скарзі.

Залучення судом банку як третьої особи , а потім співвідповідачем у справі згідно ухвали суду від 30 вересня 2016 року ( а. с. 77) , з якої вбачається, що спірна квартира знаходиться в іпотеці ПАТ «ОТП ОСОБА_8» не є таким процесуальним порушенням, що дає підстави для скасування чи зміни рішення, якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України.

За вказаних обставин , колегія суддів вважає, що залучення банку співвідповідачем у справі, оскільки спірна квартира перебуває в іпотеці даного банку, не порушує прав та інтересів сторін, оскільки банк також має претензії щодо спірної квартири, так як має місце заборгованість відповідача ОСОБА_9 перед банком, яка ним не сплачена, та відкрито виконавче провадження і накладено арешт на все майно боржника.

Тому участь у справі банку як співвідповідача не впливає на правильність , обґрунтованість та законність ухваленого рішення судом першої інстанції, та не спростовує висновків суду про безпідставність та недоведеність позивачем його вимог щодо права власності на спірну квартиру.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та не спростовують висновків суду щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції .

Інших доводів, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підлягають відхиленню, а підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, співвідповідач ПАТ "ОТП ОСОБА_8", треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Черкаській області, Центр надання адміністративних послуг м. Черкаси, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_8 "Приватбанк" про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :