Справа № 452/2445/16 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/7202/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

при секретарі:Цапові П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом, в якому просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у Чеську республіку в м. Прага без згоди та супроводу батька ОСОБА_6, - на період із 01.12.2016 року по 30.04.2017 року. В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що до 2014 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох дочок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із нею перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач ОСОБА_6 відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дочок за кордон для відпочинку.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про надання дозволу для оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон - задоволено.

Надано дозвіл оформити проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України неповнолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, - без згоди батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано дозвіл матері ОСОБА_7 на виїзд з України дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 у Чеську республіку в м. Прага без згоди та супроводу батька ОСОБА_6, - на період із 01.12.2016 року по 30.04.2017 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, неповне з'ясування усіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем три рази були визначені різні періоди виїзду дитини за кордон. Дані періоди завжди співпадали із періодами навчання в школі. Суду не були подані довідки про те, що діти навчаються у школі, а також судом не встановлено цього. На даний час ОСОБА_8 навчається у Корналовицькій школі у третьому класі, а ОСОБА_9 - у першому класі. А тому, вона вважає, що виїзд дітей за кордон в період навчання, суперечитиме їхнім інтересам, спричинить проблеми в навчанні, порушить їхнє нормальне засвоєння навчального матеріалу, внаслідок великого пропуску уроків у школі. Однак, вирішуючи даний спір, судом не було цього враховано. Також, звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би містив інформацію чи рекомендації про необхідність санаторно - курортного лікування дитини. Всупереч цьому в мотивувальній частині рішення судом встановлено, що виїзд ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за кордон з метою відпочинку та оздоровлення відповідає інтересам дітей, а відтак вважає, що рішення суд слід скасувати та ухвалити нове, яким у позовні відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги та надаючи дозвіл на виїзд з України дітей на період з 01.12.2016 р. по 30.07.2017 р. суд першої інстанції виходив з того, що надання дозволу на виїзд дітей з України сприятиме розвитку дітей, і ознайомлення з культурними, національними та історичними цінностями народу іншої країни, а також забезпечить можливість побачитись із бабцею - ОСОБА_10.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду, колегія суду не може, з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Як вбачається із матеріалів справи та судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 є доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. ст. 154, 155 СК України, батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що мати позивачки ОСОБА_10, бабуся ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на даний час постійно проживає в Чеській Республіці. у м. Прага, та через свою роботу тривалий час не бачила своїх онуків.

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків (ч.ч.1,2 ст.257 СК України).

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Судом встановлено, що виїзд дітей заплановано в конкретну державу та вказано адресу місця їх проживання, діти виїжджають з метою розширення їх кругозору та можливості спілкування із бабцею.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо необхідності надання дозволу на оформлення проїзних документів та виїзду дітей з України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із періодом на який надається такий дозвіл.

Як вбачається із матеріалів справи зимові канікули у загально освітніх школах Львівської області триватимуть у період з 26.12.2016 р. по 09.01.2017 р. Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині періоду на який надається дозвіл на виїзд дітей з України.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року - в частині періоду на який надається дозвіл на виїзд з України дітей змінити, зазначивши такий з 26 грудня 2016 року по 09 січня 2017 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета