Справа №345/2141/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2016 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Онушканича В.В.

секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із вищенаведеним позовом і, після уточнення позовних вимог (а.с.36-37), просить стягнути з Калуського обєднаного УПФУ в Івано-Франківській області на її користь 26637,71 грн., в тому числі 24802,86 грн. невиплаченої пенсії; 1834,85 грн. індекс інфляції.

Позов мотивує тим, що постановою Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року скасовано розпорядження УПФУ в м. Калуші та Калуському районі №134962 від 15.10.2015 року в частині зменшення розміру пенсії з 27.08.2015 року. У звязку із несплатою судового збору ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2016 року апеляційну скаргу УПФУ було повернуто.

На виконання постанови Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року було відкрите виконавче провадження. В рамках виконання постанови суду УПФУ надано Протокол від 10.05.2016 року, де вказує, що сума перерахунку становить 24 802,86 грн. На заяву позивача від 13.05.2016 року відповідач рішення суду не виконав, виплату суми не здійснило та фактично листом №201/Б-15 від 30.05.2016 року безпідставно відмовило у виплаті.

Постанову Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року УПФУ в м. Калуші та Калуському районі виконало тільки по 25.03.2016 року, а уже 26.03.2016 року протиправно зменшено виплату пенсії і чим грубо порушено ч.3 ст.22 Конституції України та ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У звязку із тим, що функції із призначення, нарахування та виплати пенсії здійснює Пенсійний фонд України в особі відповідача, а тому відповідальність за виконання рішення суду лежить на Калуському обєднаному УПФУ в Івано-Франківській області.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення ст.22 ЦК України, ст.ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», позивач просить стягнути з відповідача 24802,86 грн. невиплаченої пенсії та індекс інфляції в розмірі 1834,85 грн.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає з підстав, наведених у запереченні. Так, у поданому запереченні УПФУ зазначає, що на виконання постанови Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року управління ПФУ нарахувало позивачу доплату до пенсії в розмірі 24802,86 грн. Проте дана виплата не була здійснена у звязку із відсутністю фінансування з Державного бюджету України. Представник відповідача просить суд врахувати, що в ході примусового виконання виконавчих документів вказаної категорії громадян управління здійснює перерахунки пенсій, проте грошові кошти не виплачуються у звязку із відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України. А тому невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Проведений перерахунок пенсії в розмірі 24802,86 грн. буде виплачено після фінансування цих видатків з Державного бюджету України. Таким чином, враховуючи, що відсутня вина управління ПФУ в невиплаті позивачці пенсії, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року скасовано розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі №134962 від 15.10.2015 року в частині зменшення розміру пенсії з 27.08.2015 року (а.с.4-5). Ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 25.03.2016 року апеляційну скаргу УПФУ в м.Калуші та Калуському районі на постанову Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року повернуто особі, яка її подала (а.с.6).

Згідно листа №201/Б-15 від 30.05.2016 року Калуське обєднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило, що ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за рішенням суду, проте його виплата буде здійснена після фінансування цих видатків з Державного бюджету (а.с.9).

Відповідно до протоколу про перерахунок сума недоплати пенсії ОСОБА_1 на виконання постанови Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року становить 24802,86 грн. (а.с.12).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, висловлена правова позиція, згідно якої відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. У названій постанові зазначено, що збитки позивача полягають не в його реальних втратах, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Згідно з ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Калуського міськрайонного суду від 27.01.2016 року встановлено, що у відповідача були відсутні правові підстави припиняти виплату ОСОБА_1 визначеного рішенням суду розміру пенсії, а тому розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі №134962 від 15.10.2015 року в частині зменшення розміру пенсії з 27.08.2015 року було скасовано (а.с.5).

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано збитків у розмірі недоотриманої суми пенсії в розмірі 24 802,86 грн.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату недоплаченої пенсії позивачу не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), враховуючи усталену практику, в рішенні від 18 липня 2013 року у справі «Москаленко та інші проти України» наголошує, що «рішення, ухвалені на користь заявників не були виконані своєчасно і відповідальність за це несе держава; що нормативне регулювання розподілу бюджетних коштів не впливає на цю ситуацію та що нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання».

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» право заявників на отримання надбавки до пенсії, встановлене національним законодавством, має вважатися таким, що передбачає майнове право і становить майно у значенні положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тобто, Європейський суд неотримання коштів, на які має право людина, розглядає як порушення права власності на майно згідно з ст.1 «Захист власності» Протоколу № 1 до Конвенції.

Отже, реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. За частинами 1, 2 статті 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Виходячи з положень Закону та приписів Порядку, затвердженого на виконання цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року N 845, органи Державної казначейської служби на теперішній час не мають повноважень для зобов'язання іншого органу вчинити певні дії та можливості прийняти до виконання виконавчий документ без зазначення суми коштів, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З аналізу наведених норм права слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 24802,86 грн. шкоди, завданої внаслідок невиплати пенсії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції, то такі вимоги до задоволення не підлягають, ураховуючи наступне.

Як передбачено ст. ст. 11, 31 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення 1834,85 грн. індексу інфляції за період не виплати пенсії представник позивача посилався на відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлену ст. 625 ЦК України, на підтвердження чого долучив до заяви відповідні розрахунки (а.с. 38-48).

Аналіз частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 22,1166 ЦК України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 24802 (двадцять чотири тисячі вісімсот дві) гривні 86 копійок шкоди, завданої внаслідок невиплати пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: