Справа № 409/914/12
Провадження № 2/209/1474/16
"16" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
при секретарі Петропольській М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Камянське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням, -
ПАТ «ОТП Банк», в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м.Дніпропетровську (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, в якому просить: стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму боргу за кредитним договором № МL-300/490/2007 від 21.09.2007 року в розмірі 516954,84 грн., а також судовий збір у справі та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову.
Відповідно до змісту ч. 3 ст. 232 ЦПК після скасування заочного рішення суд призначає справу до нового судового розгляду в загальному порядку. У разі неявки відповідача у нове судове засідання суд за наявності інших встановлених умов може постановити повторне заочне рішення. Однак відповідно до зазначеної норми повторне заочне рішення може бути оскаржене як позивачем, так і відповідачем лише в загальному порядку, встановленому ЦПК. Таким чином, право на подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення втрачається.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення та зясувавши правову позицію відповідачів, перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1.5.1 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.
Згідно п. 4.1 Кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань по цьому Договору Позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому Договорі, а саме:
Згідно п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобовязань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.
Згідно п. 4.1.2 Кредитного договору, за прострочення виконання Боргових зобовязань понад 15 календарних днів Позичальник, крім пені передбаченої п. 4.1.1 цього Договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених Боргових зобовязань, але не менше 25,00 грн.
Судом також встановлено, що 21.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 в забезпечення виконання Кредитного договору № МL- 300/490/2007 від 21.09.2007 року було укладено договір поруки № SR-300/490/2007, відповідно до якого відповідач-2 як поручитель зобовязувався перед Банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення суми кредиту, наданої банком позичальнику (відповідачу-1), нарахованими відсотками, пені, штрафів та іншими платежами, передбаченими основним зобовязанням (а.с.15).
В частині надання кредитних коштів, ЗАТ «ОТП Банк» свої зобовязання виконав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг України» набуло права вимоги, у тому числі по вищевказаному кредитному договору.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.12.2015 року замінено позивача ОСОБА_5 акціонерне товариство «ОТП Банк», в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України».
В контексті викладених відносин, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані Цивільним кодексом України.
Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.
Таким чином, строк повернення кредитних коштів вважається таким, що настав.
Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися у відповідності до вимог договору та чинного законодавства у встановленні строки, одностороння відмова від зобов'язань не допускається.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки тощо.
Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором № МL-300/490/2007 від 21.09.2007 р. з поручителя відповідача-2 ОСОБА_2, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо.
Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Із матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2011 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» визнані недійсними кредитний договір № ML-300/490/2007 від 21.09.2007 року, договір поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року, договір іпотеки № PCL-300/490/2007 від 21.09.2007 року.
Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що договір поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року ОСОБА_2 не підписувався, що підтверджується Висновком судової комісійної почеркознавчої експертизи №1503-11 від 04.07.2011 року; судом з достовірністю встановлено, що волевиявлення та намірів у ОСОБА_2 на складання та підписання з банком договору поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року не було, його укладення не відповідало її внутрішній волі.
20 квітня 2012 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська прийняв додаткове рішення, у відповідності до якого рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська було доповнено наступним: "зняти арешти з майна та виключно записи іпотечних обмежень".
За апеляційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Апеляційний суд Дніпропетровської області своїм рішенням від 06 серпня 2013 року, частково задовольнив апеляційну скаргу, вищезазначене рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2011 року було скасовано в частині визнання недійсними кредитного договору № ML-300/490/2007 від 21.09.2007 року та договору іпотеки № PCL-300/490/2007 від 21.09.2007 року. В частині визнання недійсним договору поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року, укладеного із ОСОБА_2 рішення залишилось без змін, в редакції рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року.
У зазначеному рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області встановлено, зокрема, що згідно висновку судової комісійної почеркознавчої експертизи №1503-11 від 04.07.2011 року підписи від імені ОСОБА_2 в договорі поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів. За таких обставин, суд правильно у відповідності до ст. 553 ЦК України задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання договору поруки недійсним.
З матеріалів справи вбачається, що касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на вищенаведені судові рішення була відхилена, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року залишилося без змін.
Таким чином, судове рішення в частині визнання недійсним договору поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року, укладеного із ОСОБА_2 залишилось в редакції рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 213 ЦПК України суд повинен виконати всі вимоги цивільного судочинства та вирішити справу згідно із законом, а також ухвалити рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
В звязку з тим, що на момент розгляду даної справи вже існує судове рішення, що набрало законної сили, яким договір поруки № SR-300/490/2007 від 21.09.2007 року, визнано недійсним, у відповідача-2 ОСОБА_2 відсутній будь-який обовязок відповідати за зобовязаннями ОСОБА_1, що випливають із Кредитного договору № МL-300/490/2007 від 21.09.2007 р., а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 стягуються на користь позивача судові витрати у справі.
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 223-226, 232 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Решетник