Справа № 377/432/16-ц Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/5312/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 42 26.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Журба С.О., Сержанюк А.С.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про встановлення порядку користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить встановити наступний порядок користування квартирою, загальною площею 70,7 кв. м., жилою площею 42,2 кв. м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1: - виділити у користування йому жилу кімнату площею 12,5 кв. м. (позиція 2 в технічному паспорті на квартиру); - виділити у користування ОСОБА_2 жилу кімнату площею 17,1 кв. м. ( позиція 1 в технічному паспорті на квартиру).

Жилу кімнату площею 12,6 кв. м. (позиція 3 в технічному паспорті на квартиру), а також приміщення загального призначення: кухня площею 8.5 кв. м. (позиція 4 в технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. м. (позиція 6 в технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. м. ( позиція 7 в технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. м. (позиція 5 в технічному паспорті на квартиру), вбудована шафа площею 0,6 кв. м. та лоджію 3,7 кв. м. залишити у спільному користуванні.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що вищевказана квартира є трикімнатною, жила площа якої складає 42,2 кв. метри, загальна площа - 70,7 кв. метри. Відповідно до договору купівлі-продажу № 1543 від 04.08.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу, по 1/2 частці кожному. В зв'язку з тим, що відповідач чинить перешкоди у користуванні жилою площею, псує майно, позивач був вимушений звернутись до суду про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Виходячи з того, що жила площа спірної квартири становить 42,2 кв. м., а кількість співвласників 2, на кожного з них припадає по 21,1 кв. м. жилої площі. Враховуючи, що жилих кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то позивач просить суд виділити у користування йому окрему жилу кімнату площею 12,5 кв. м. (позиція 2 у технічному паспорті на квартиру), у користування відповідачу - жилу кімнату площею 17,1 кв. м. (позиція 1 у технічному паспорті на квартиру), іншу жилу кімнату площею 12,6 кв.м. (позиція 3 у технічному паспорті на квартиру) залишити у спільному користуванні. Враховуючи, що інші приміщення квартири: кухня площею 8.5 кв. м. (позиція 4 в технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. м. (позиція 6 в технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. м. ( позиція 7 в технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. м. (позиція 5 в технічному паспорті на квартиру), вбудована шафа площею 0,6 кв. м. та лоджію 3,7 кв. м. мають загальне призначення для задоволення потреб всіх мешканців квартири, то їх необхідно також залишити у спільному користуванні співвласників. Посилаючись на вищенаведені обставини та ст. ст. 319, 358, 360, 368-369, 372 ЦК України позивач вважає можливим встановлення запропонованого ним порядку користування жилим приміщенням, оскільки він не порушує права співвласників квартири.

Відповідачем подані заперечення на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що з 2009 року вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 березня 2015 року був розірваний. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 4 серпня 2010 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальною контори Київської області за реєстровим № 1543, нею та позивачем було придбано у спільну часткову власність , по 1/2 частці на кожного, жиле приміщення у вигляді трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи наявне у неї право спільної часткової власності на 1/2 частку даного нерухомого майна, вона має право на отримання у користування певної частини їх жилого приміщення у межах її долі. Згідно технічного плану жила площа квартири складає 42,2 кв. м., виходячи з чого у неї є всі законні підстави вимагати виділення їй у користування жилої площі у ній в межах її ідеальної долі, що складає 21,1 кв. м. В той же час, позивачем пропонується варіант визначення порядку користування приміщенням їх квартири з виділенням їй кімнати 17,1 кв. м. З метою захисту її інтересів та житлових прав їх малолітніх дітей, а також з метою захисту особистих прав як співвласника спірної квартири, нею запропоновано два варіанти встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням: 1. виділити їй та їх дітям у користування дві жилі кімнати площею 17,1 кв. м. та 12,6 кв. м. (позиції 1, 3 на технічному плані), залишивши у користуванні позивача жилу кімнату площею 12,5 кв. м. (позиція 2); 2. виділити їй та їх дітям у користування дві жилі кімнати площею 12,5 кв. м. та 12.6 кв. м. (позиції 2, 3 на технічному плані), залишивши у користуванні позивача жилу кімнату 17,1 кв. м. (позиція 1). Лоджію закріпити у користуванні тієї сторони, якій буде виділено кімнату, з якої є вихід до неї. Всі інші приміщення загального користування залишити в спільному користуванні(а.с. 26-28).

Ухвалою суду від 21 липня 2016 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області(а.с. 62).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про встановлення порядку користування жилим приміщенням задоволено частково.

Встановлено наступний порядок користування квартирою, розташованою за адресою : АДРЕСА_2:

1. Виділено у користування ОСОБА_3 ізольовану жилу кімнату площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру).

2. Виділено у користування ОСОБА_2 ізольовану жилу кімнату площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру).

3. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_3 і ОСОБА_2 жилу кімнату площею 12,6 кв. метри ( позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру) та інші приміщення квартири : кухню площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудовану шафу площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року, який було розірвано згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 березня 2015 року, що набрало законної сили 30 березня 2015 року(а.с. 54-55).

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є позивач, матір'ю - відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи(а.с. 12-13).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 4 серпня 2010 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальною контори Київської області за реєстровим № 1543, ОСОБА_3, позивачем у справі, та ОСОБА_2, відповідачем у справі, було придбано у спільну часткову власність, по 1/2 частці кожному, трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на це приміщення було зареєстровано у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 серпня 2010 року(а.с. 29-30) .

З довідки КП «ЖКЦ» № 540 від 08.07.2016 року вбачається, що за адресою : АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3, позивач у справі, ОСОБА_2, відповідач у справі, та їх малолітні діти - ОСОБА_4, та ОСОБА_5.(а.с. 8).

Відповідно до Акту № 01-30/54 обстеження умов проживання від 02.08.2016 року з метою з'ясування умов проживання дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 начальником служби у справах дітей та сім'ї і головним спеціалістом міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді Славутицького міськвиконкому проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_5(а.с. 72).

Із зазначеного Акту обстеження умов проживання вбачається, що квартира складається з трьох кімнат: зали, 2-х спалень, кухні, санвузлу із централізованим опаленням, водо-та електропостачанням. ОСОБА_3 проживає у спальні (12,5 кв.м.), ОСОБА_2 займає залу (17,1 кв.м.), за згодою ОСОБА_3 дітям залишена друга спальня ( 12,6 кв.м.), яка облаштована як дитяча кімната. Для дітей створені належні умови проживання: спальні та робочі місця у наявності, дитячі меблі: стіл, шафа. У шафі - дитячий одяг. Для їх дозвілля та виховання: квадра цикл, боксерська груша, спортивна дробина тощо.

Як зазначено у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, орган опіки та піклування з метою недопущення порушень прав та законних інтересів, в тому числі і житлових, малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, за наявності згоди позивача ОСОБА_3, який є батьком дітей, пропонує встановити наступний порядок користування житлом:

- виділити ОСОБА_2 та двом дітям жилі кімнати 17,1 та 12,6 кв.м., залишивши у користуванні ОСОБА_3 жилу кімнату площею 12,5 кв.м. або виділити ОСОБА_2 та двом дітям у користування дві жилі кімнати площею 12,5 кв.м та 12,6 кв.м., залишивши ОСОБА_3 жилу кімнату 17,1 кв.м.. Лоджію закріпити у користуванні тієї сторони, якій буде виділено кімнату, з якої є вихід до неї (а.с. 73).

Також було встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини та виник спір щодо порядку користування вищезазначеною квартирою.

Зазначені обставини підтверджені копіями заяв ОСОБА_2 до Славутицького відділення поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області та висновків, матеріалів по їх перевірці від 10.05.2016 року, 19.05.2016 року, 07.06.2016 року, 12.06.2016 року, копією повідомлення Славутицького відділення поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області про початок досудового розслідування від 14.06.2016 року, копією пропозиції від 11.05.2016 року(а.с. 34-53).

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року(справа № 6-1500 цс15).

Колегія суддів встановлює порядок користування квартирою, оскільки спірна квартира є неподільною і без встановлення такого порядку позивач та відповідач не мають змоги проживати у спірній квартирі, тому що сторонам не вдалося досягнути згоди щодо порядку користування квартирою.

Згідно даних технічного паспорта на жиле приміщення квартира є трьохкімнатною, загальною площею 70,7 кв. метри, жилою площею 42,2 кв. метри, квартира обладнана лоджією площею 3,7 кв.метри (а. с. 75-76).

Як видно з плану квартири, вона складається із трьох жилих кімнат площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), площею 12,6 кв.м. (позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру), інших приміщень: кухню площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудовану шафу площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру

Виходячи із загальної жилої площі квартири в 42,2 кв. м., на кожного співвласника припадає по 21,1 кв. м.

Враховуючи, що кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то за згодою позивача йому підлягає виділенню в користування ізольована жила кімнату площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), у користування відповідачеві підлягає виділенню ізольована жила кімната площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру). Залишенню у спільному користуванні позивача і відповідача підлягає жила кімната площею 12,6 кв. метри ( позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру) та інші приміщення квартири : кухня площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванна кімната площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральня площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудована шафа площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру), виходячи з наступного.

З технічного паспорту на квартиру видно, що жила кімната площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру), яку пропонує позивач виділити у користування йому, та жила кімната площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру), яку пропонує виділити у користування позивач відповідачеві, не є ізольованими, тому що з кожної здійснюється вихід на лоджії, а тому в разі залишення лоджій у спільному користуванні співвласників, як стверджує позивач, вищезазначені кімнати не будуть ізольованим приміщенням та відповідно вони не зможуть вільно користуватися цими кімнатами і будуть позбавлені права власності на частину квартиру.

Таким чином, колегія суддів погоджується щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, в такому розмежуванні, що позивачеві підлягає виділенню в користування жила кімната кімнату площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), а відповідачеві - жила кімната площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру). Інші приміщення: жилу кімнату площею 12,6 кв. метри ( позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру) та інші приміщення квартири : кухню площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудовану шафу площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру) необхідно залишити у спільному користуванні.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Таким чином, малолітні діти співвласників, які зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, мають право користування цим приміщенням на рівні з його власниками.

З огляду на вище зазначене колегія судів погоджується з наступними обставини справи враховуючи та надаючи належну процесуальну оцінку доказам по справі, що вказаний порядок користування квартирою не порушує права власників та їх малолітніх дітей, оскільки позивачеві за його згодою підлягає виділенню кімната площею 12,5 кв.м.з лоджією, яка є найменшою за жилою площею серед жилих кімнат, а відповідачу підлягає виділенню кімната жилою площею 17,1 кв.м. з лоджією, яка є найбільшою серед жилих кімнат, інша кімната жилою площею 12,6 кв.м. підлягає залишенню у спільному користуванні, тому що саме ця кімната є дитячою кімнатою, яку займають діти, що підтверджено Актом обстеження умов проживання та не заперечується відповідачем. Саме такий порядок користування квартирою був фактично встановлений між сторонами до вирішення справи судом і допускає можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин колегія суддів не вбачає порушення прав дітей на користування квартирою та проживання у ній.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Колегія суддів не приймає до уваги запропоновані відповідачем два варіанти встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням , які полягають у виділенні їй та дітям в користування двох жилих кімнат площею 17,1 кв. м. та 12,6 кв. м., залишивши у користуванні позивача жилу кімнату площею 12,5 кв. м., або ж виділення їй та дітям у користування дві жилі кімнати площею 12,5 кв. м. та 12.6 кв. м., залишивши у користуванні позивача жилу кімнату 17,1 кв. м., що порушує права позивача, як співвласника жилого приміщення, і за відсутності його згоди виключає можливість встановлення такого порядку користування квартирою.

Таким чином ті обставини, на які посилається відповідачка в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду є обґрунтованим та доведеним, підстав для скасування, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України апелянтом не було наведено.

Таким чином, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального права, та підстави для його скасування відсутні. За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307 ,308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: