Провадження № 2-о/752/304/16
У Х В А Л А

Іменем України

04.10.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві про встановлення юридичного факту, суд -

Встановив

Заявник звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити факт належності їй на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1, що придбана нею на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.1994 року.

В обґрунтування заяви заявник вказувала, що між нею та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 25.08.1994 року укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, відповідно до якого заявником набуте право власності. Вказаний договір посвідчено Товарною біржею «Українська біржа Десятинна» на виконання біржового контракту № 1/3994 від 23 серпня 1994 року. Заявник вказує, що вона втратила оригінал вказаного правовстановлюючого документу, у зв'язку з чим не може зареєструвати право власності в Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Тому заявник посилаючись на правові підстави ст. 256 ЦПК України просить суд встановити факт належності їй квартири на праві власності.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату і час розгляду справи повідомлені належним чином, заявник надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та відповідні докази судом встановлено наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом поданої до суду заяви в порядку окремого провадження вбачається, що метою звернення ОСОБА_1 із зазначеними вимогами є встановлення факту належності їй на праві власності нерухомого майна, що підлягає обов'язковій державній реєстрації, оскільки встановлюючи її право документи втрачені.

Справи з приводу визнання права власності на майно, у разі втрати правовстановлюючого документа є способом захисту права власності, у зв'язку з чим такий спір підлягає розгляду у позовному провадженні, шляхом пред'явлення відповідного позову про визнання права власності відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку що із вказаної заяви в порядку окремого провадження вбачається спір про право.

Частиною 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 208-210, 256 ЦПК України суд, -

Ухвалив

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві про встановлення юридичного факту - без розгляду.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя