У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 січня 2013 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн із встановленням ліміту на рахунку у розмірі 50 000 грн.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 52 185 грн 54 коп., яка складається з: 28 396 грн 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10 087 грн 91 коп. - прострочене тіло кредиту; 13 700 грн 72 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором від 16 січня 2013 року у розмірі 28 396 грн 91 коп. - тіло кредиту, 10 087 грн 91 коп. - прострочене тіло кредиту; 13 700 грн 72 коп. - заборгованість зі сплати відсотків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 здійснював з порушенням установлених строків та з відхиленням від визначених умовами договору обов'язкових мінімальних платежів, при цьому у зв'язку із прострочення повернення чергової частини позики, банк набув право вимагати дострокового повернення частини заборгованості, що залишилася, та сплати процентів.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо відсутності належних доказів наявності заборгованості та її розміру, оскільки доказів на спростування розрахунку, поданого банком, відповідачем не надано.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова