Справа № 664/2564/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2016 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: суддя Никифоров Є.О.,

секретар судового засідання Брустман О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Споживчий центр» в якому просила визнати недійсним кредитний договір №28.03.2015-000000105 від 28.03.2015 року укладений між нею та відповідачем.

Підставою для визнання договору недійсним позивач зазначає порушення під час укладення договору вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» де зазначено, що фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом та ч. 4. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач у спірному договорі не визначив та не навів належно, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не встановив в умовах надання кредиту зокрема, застереження про можливе настання валютних ризиків для Позичальника та наслідків такого зростання; річна відсоткова ставка за кредитом визначена неналежним чином та не відповідає дійсній (фактичній); не визначив, не встановив та не розкрив необхідні (згідно вимоги Закону) обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого кредитного правочину, забезпеченого іпотекою; не визначив та не встановив порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; не визначив та не встановив право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; не зазначив реквізити ліцензії та/або свідоцтва Відповідача про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків.

Крім того, сторонами спірного кредитного договору не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Від відповідача надійшли письмові заперечення у яких відповідач посилався на неможливість розгляду справи у суді та просив залишити позов без розгляду.

За таких обставин на підставі положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення.

Суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.03.2015 року між відповідачем та позивачем укладено кредитний договір №28.03.2015-000000105 відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 840,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживачу у письмовій формі інформацію, передбачену 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту (п.п. «д» п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Зазначена стаття також передбачає, що у разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 1.1 спірного договору чітко врегульовано суму кредиту, строки його надання, термін повернення кредиту, його вид, напрямки використання, зазначено у грошовому вираженні плату за використання кредиту.

Крім того, підписавши договір позичальник підтвердив, що він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови договору, свої права та обовязки за договором і погоджується з ними (п. 4.6.2 кредитного договору).

Таким чином, суд вважає доводи позивача про ненадання йому повної інформації щодо кредитного договору безпідставними, оскільки, підписуючи договір позичальник засвідчив факт ознайомлення з усією необхідною йому інформацією щодо отримуваної послуги. Суд вважає, що якщо під час укладання зазначеного договору споживач не зміг чи не захотів ознайомитися належним чином з умовами договору та підписав його, до кінця не розуміючи його зміст чи механізм його виконання, тобто порядок отримання грошових коштів, то це не може свідчити про ненадання йому необхідної, доступної, достовірної інформації про послугу.

Крім того, відповідно до положень статей 11 та 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ненадання інформації про послугу саме по собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору. За певних обставин це бути підставою для розірвання договору або відшкодування збитків, але позивачем такі вимоги не заявляються.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом, проте, положення оспорюваного кредитного договору зазначеним вимогам відповідають.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 169, 224, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору №28.03.2015-000000105 від 28.03.2015 року відмовити.

На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Цюрупинським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії.

Суддя Є.О. Никифоров