АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/1171/16 Головуючий у 1 інстанції Неганова Н.В.
Апеляційне провадження: 22-ц/796/8638/2016 Доповідач Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києві від 04 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням малолітньої ОСОБА_4, посилаючись на те, що його донька з 2012р. разом із своєю матір'ю переїхали на інше місце проживання, однак залишилась зареєстрованою у його квартирі, що створює йому, як власнику, перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю.

Рішенням Подільського районного суду м. Києві від 04 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: кв. АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить змінити рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.05.2016 року та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на незаконність і необґрунтованість рішення суду. Вважає, що оскаржуваним рішенням судом порушено права та інтереси малолітньої доньки.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня разом із матір'ю з 2012р. переїхали проживати до с.Забір`я, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право на користування спірним житлом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

З наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2009 року до 2014 року. Їх донька, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до договору купівлі - продажу на житло від 07.12.2001 року ОСОБА_3 придбав кв. АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є власником зазначеної квартири.

За довідкою форми 3 у зазначеній квартирі зареєстрований позивач, який є власником особового рахунку та його донька.

З 2012 року неповнолітня ОСОБА_4 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 виїхала із вказаного будинку та на даний час проживають у селі Забір'я, Києво - Святошинського району Київської області.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із відсутності у неповнолітньої ОСОБА_4 майнових прав на кв. АДРЕСА_1 та забезпеченості її іншим житлом, тому остання в силу вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України є такою, що втратила право користування житловим будинком, який на праві власності належить позивачу.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місцем проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не досягла 10 річного віку, є місце реєстрації та місце проживання її батька, що забезпечує їй стабільність користування житлом та його недоторканість.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Як пояснила відповідач ОСОБА_1, вона з донькою не має можливості користуватися спірним житлом, у зв'язку з тим, що позивач зловживає спиртними напоями, чинить фізичний на психологічний тиск на доньку та вказує на його аморальну поведінку.

Зважаючи на поважність причини відсутності неповнолітньої дитини за місцем своєї реєстрації, яка пов'язана з розірванням шлюбу між батьками та оскільки вона є малолітньою, місце її проживання визначають батьки і вона змушена проживати з матір'ю за іншою адресою і не користується квартирою позивача не за власним бажанням.

Крім того, позивач не обґрунтував яким чином реєстрація неповнолітньої доньки перешкоджає йому в реалізації свого права власності на квартиру.

З огляду вимушеність причини не проживання малолітньої дитини в спірній однокімнатній квартирі, висновок суду першої інстанції про наявність правомірних підстав для визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є помилковим.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, судова колегія

вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києві від 04 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді