Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_7, орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 21 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20 квітня 1991 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, у якому народилося двоє дітей, вона - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування у шлюбі її батьки набули у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2004 року будинок АДРЕСА_1, до якого, зокрема, вселилися вона - ОСОБА_4, та сестра ОСОБА_7

З 05 жовтня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстровано за вищевказаною адресою й вони набули право користування будинком як члени сім'ї власника.

19 вересня 2006 року її та сестру, яка була на той час неповнолітньою, знято з реєстрації у будинку АДРЕСА_1, однак вони і надалі проживали у цьому будинку, який був для них єдиним місцем проживання та право користування вони не втратили. Факт її постійного проживання у спірному будинку підтверджується медичною карткою, а також показаннями сусідів.

21 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_1, на забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором від 21 вересня 2006 року № 0/3, який ОСОБА_4 вважала недійсним, оскільки він порушує її право та право ОСОБА_7 на користування будинком, а також на його укладення потрібна була згода органу опіки та піклування.

ОСОБА_4 вважала, що на момент укладення спірного договору в будинку проживали дві неповнолітні дитини. Незважаючи на те, що діти не були зареєстровані в переданому в іпотеку будинку, їх право на користування цим житлом виникло з моменту реєстрації їхнього місця проживання відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК Українською РСР та ст. ст. 331, 402, 405 ЦК України, на момент укладення спірного договору іпотеки вона та її сестра мали право користування житловим приміщенням.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 21 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 21 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки на забезпечення виконання кредитних договорів від 21 вересня 2006 року № № 0, 0/3. Предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_1. Згоди органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не надавалось.

Позивач, яка на даний час є повнолітньою (25 років), вказувала про те, що самим фактом укладення договору іпотеки було порушено її право на користування будинком, оскільки банку надано можливість у будь-який час вирішувати питання про її виселення, крім того, нею здійснено ряд покращень у будинку.

Зважаючи на те, що вона на час укладення договору була неповнолітньою та проживала у будинку без реєстрації, дізналася про існування договору іпотеки лише на початку 2015 року, ОСОБА_4 вважала, що укладенням договору іпотеки без згоди органу опіки та піклування порушено її права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що при укладанні договору іпотеки не було отримало згоду органу опіки та піклування, у зв'язку з чим порушені житлові права ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що ОСОБА_4 не доведено, як укладенням договору іпотеки у 2006 році, коли вона була неповнолітньою, порушено її права та як їх слід відновити, зважаючи на той факт, що на даний час позивач є повнолітньою, з 2008 року зареєстрована у будинку, проживала в будинку з часу укладання договору до цього часу, житла не позбавлялась, питання про її виселення, позбавлення права на проживання у будинку не ставилось ні банком (заставодержателем), ні іншими особами.

Крім того, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2006 року № 0, на забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки. Рішення набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко