Справа № 488/4244/15-ц
Провадження № 2/488/419/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.08.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання - Чуб Т.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу № 103 та Управління освіти Миколаївської міської ради про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невидачею трудової книжки у день звільнення, зміну дати звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом, неодноразово збільшувала розмір позовних вимог та остаточно просила постановити рішення про витребування у Дошкілького навчального закладу № 103 (далі ДНЗ № 103) трудової книжки, зміну дати її звільнення за власним бажанням з 15.09.2015 року на день фактичної видачи трудової книжки, стягнення з Управління освіти Миколаївської міської ради середнього заробітку в розмірі 24074,24 грн. за час вимушеного прогулу у зв'язку із невидачею трудової книжки у день звільнення та грошової компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.08.2015 року ОСОБА_1 надала завідуючій ДНЗ № 103 ОСОБА_3 письмову заяву про звільнення за власним бажанням з посади вихователя, відпрацювала по 15.09.2015 року включно і в зазначений день була ознайомлена із наказом про своє звільнення. В порушення вимог ст. 47 КЗпП України завідуюча ДНЗ № 103 ОСОБА_3 відмовила їй у видачі належно оформленої трудової книжки, мотивуючи свої дії тим, що після звільнення та ознайомлення із наказом про звільнення ОСОБА_1 повинна повернути переплачену частину заробітної плати. Крім того, ОСОБА_3 не надіслала на її адресу офіційного повідомлення про можливість отримати трудову книжку у відповідний день.

За ч. 4 ст. 235 КЗпП України адміністрація зобов'язана виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки, за період з 15.09.2015 року по день отримання трудової книжки.

Крім того, ДНЗ № 103 зобов'язаний змінити дату її звільнення з 15.09.2015 року на дату фактичної видачі трудової книжки.

У зв'язку із незаконними діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, оскільки через невидачу трудової книжки вона не мала можливості працевлаштуватися на іншу роботу, стати на облік у Центрі зайнятості як безробітна, була позбавлена будь-яких засобів для існування сім'ї та її двох неповнолітніх дітей, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та потребує додаткових зусиль для організації подальшого життя сім'ї та виховання дітей.

Враховуючи характер порушених прав та глибину моральних страждань, принцип розумності та справедливості, посилаючись на положення ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ОСОБА_1 вважає, що стягнення із відповідача 10000 грн. буде справедливою грошовою компенсацією завданої їй моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги. На питання суду ОСОБА_1 доповнила, що у день звільнення, тобто 15.09.2015 року, після закінчення її останнього робочого дня трудову книжку не отримала, завідуюча ДНЗ № 103 ОСОБА_3 була відсутня на роботі, ніхто із посадових осіб отримати трудову книжку не пропонував та акт про її відмову у отриманні трудової книжки не складав.

18.09.2015 року ОСОБА_1 було надіслано звернення до керівника Управління освіти Миколаївської міської ради із проханням розглянути трудовий конфлікт, але на 24.09.2015 року їй трудову книжку не повернули, тому у цей же день ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

І тільки 28.09.2015 року ОСОБА_1 отримала лист завідуючої ДНЗ № 103 ОСОБА_3 з пропозицією прибути у заклад для отримання трудової книжки. Однак в цей же день у письмовій формі вона відмовилася від запропонованої пропозиції, посилаючись на звернення до суду із відповідним позовом.

В письмових запереченнях на позов від 05.05.2016 року та в судовому засіданні представники ДНЗ № 103 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позов не визнали. Свої заперечення обгрунтовували тим, що із наказом про звільнення за власним бажанням № 67-К від 28.08.2015 року ОСОБА_1 було ознайомлено саме в день звільнення 15.09.2015 року і цей факт підтверджено особистим підписом позивача. Оскільки 15.09.2015 року був останнім робочим днем ОСОБА_1 перед звільнення, завідуючею ДНЗ № 103 було особисто повідомлено позивача про необхідність отримати трудову книжку у кінці робочого дня. Однак ОСОБА_1 навмисно не отримала трудову книжку, у зв'язку із чим 15.09.2015 року складено відповідний акт. Наступного дня адміністрація намагалася зв'язатися із позивачем у телефонному режимі, однак позивач на зв'язок не виходила, про що також було складено акт.

22.09.2015 року представники ДНЗ № 103 намагалися передати ОСОБА_1 трудову книжку за місцем її проживання, але позивача не було вдома, а її родичі відмовилися отримувати письмове повідомлення позивачу з пропозицією отримати трудову книжку. Цей факт підтверджено відповідним актом від 22.09.2015 року.

Зважаючи на такі обставини, 22.09.2015 року на адресу ОСОБА_1 направлено поштове повідомлення про необхідність прибути за отриманням трудової книжки або надати згоду на відправлення трудової книжки поштою.

В жовтні 2015 року Управлінням освіти Миколаївської міської ради проведено повний розрахунок із ОСОБА_1

Оскільки позивач навмисно не отримувала трудову книжку, не бажала позасудового врегулювання спірних правовідносин, затягувала час з метою неправомірного отримання середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, представники ДНЗ № 103 вважають позов ОСОБА_1 безпідставним та просили відмовити у його задоволенні.

Представник Управління освіти Миколаївської міської ради ОСОБА_4 позов не визнав, у запереченні на позов від 29.04.2016 року та у судовому засіданні зазначав, що звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог закону; 15.09.2015 року і в подальшому позивач ухилялася від отримання трудової книжки та не довела вказані у позовній заяві обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку поясненням осіб, які приймали участь у розгляді справи, та показам свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України.

Частиною 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на порушення відповідачами передбаченого ч. 1 ст. 47 КЗпП України права на отримання у день звільнення трудової книжки, ОСОБА_1 просила стягнути із відповідачів середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з дня її звільнення, тобто з 15.09.2015 року, по день отримання трудової книжки, змінити дату звільнення з 15.09.2015 року на день видачі трудової книжки та стягнути завдану неправомірними діями моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

В процесі судового розгляду справи встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

За наказом № 19-к від 21.01.2002 року ОСОБА_1 працювала вихователем Дошкільного навчального закладу № 103; 28.04.2015 року позивач звернулася із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

В цей же день, тобто 28.08.2015 року, наказом завідуючої ДНЗ № 103 ОСОБА_3 позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням з 15.09.2015 року.

У відповідності до ст. 47 КЗпП України ОСОБА_1 ознайомлено із наказом про звільнення саме в останній день її роботи, тобто 15.09.2015 року.

Однак в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України адміністрацією ДНЗ № 103 не видано ОСОБА_1 в день звільнення належно оформлену трудову книжку.

Твердження представника відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_3 було запропоновано ОСОБА_1 після закінчення робочого дня 15.09.2015 року отримати трудову книжку та внести до каси централізованої бухгалтерії управління освіти нараховану компенсацію за 17 днів відпустки в розмірі 273 грн. 04 коп., а ОСОБА_1 за трудовою книжкою не з'явилася, спростовується поясненнями позивача, а також фактом відсутності завідуючої ДНЗ № 103 на роботі о 17 год. 15.09.2015 року.

Зазначені обставини підтверджено поясненнями самої ОСОБА_3 у судовому засіданні. Посилання ОСОБА_3 на її доручення завідуючій господарством ОСОБА_6 видати ОСОБА_1 трудову книжку та на складений від 15.09.2015 року про неявку позивача за отриманням трудової книжки суд знаходить безпідставними, оскільки за ч. 1 ст. 47 КЗпП України зобов'язання в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку покладено саме на власника або уповноваженого ним органу.

Крім того, завідуючій господарством ДНЗ № 103 не надано законних повноважень представника адміністрації, а сама свідок ОСОБА_6 не заперечувала, що з власної ініціативи з питання вручення трудової книжки до ОСОБА_1 не зверталася.

Частиною 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд вважає доведеним факт затримки видачі ОСОБА_1 трудової книжки з вини ДНЗ № 103, відтак Управління освіти міської ради, як розпорядник грошовими коштами, повинне виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У позовній заяві та в судовому засіданні ОСОБА_1 просила стягнути середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.09.2015 року по день отримання трудової книжки.

Аналіз досліджених доказів дає підстави щодо часткового задоволення позовних вимог.

В процесі судового розгляду справи встановлено, що 28.09.2015 року ОСОБА_1 по пошті отримала лист завідуючої ДНЗ № 103 ОСОБА_3 із пропозицією прибути до закладу для отримання трудової книжки або надати згоду на відправлення трудової книжки поштою.

В цей же день, тобто 28.09.2015 року, ОСОБА_1 на адресу завідучої ДНЗ № 103 направила повідомлення про відмову отримати трудову книжку, у тому числі по пошті, у зв'язку із зверненням до суду за захистом порушеного права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила зазначені обставини та факт отримання трудової книжки тільки 26.05.2016 року в процесі судового розгляду справи.

Ту обставину, що адміністрація ДНЗ № 103 неодноразово намагалася в період з 15.09.2015 року вручити позивачу трудову книжку, підтверджено долученими до справи актами від 16.09.2015 року, від 22.09.2015 року, а також свідченнями працівників ДНЗ № 103 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

За таких обставин суд вважає доведеним, що з вини адміністрації ДНЗ № 103 ОСОБА_1 не отримала трудову книжку у день звільнення 15.09.2015 року та у період з 16 по 28.09.2015 року, тобто 9 робочих днів, які за рішенням суду визнаються вимушеним прогулом із стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Посилання позивача ОСОБА_1 на звернення 24.09.2015 року до суду із позовом, як на підставу для відмови добровільно отримати трудову книжку, суд вважає безпідставним.

На переконання суду, зазначене свідчить про зловживання позивачем своїми правами, які в цій частині не підлягають судовому захисту.

Визначаючи розмір грошової компенсації ОСОБА_1 вимушеного прогулу, суд керується довідкою централізованої бухгалтерії Управління освіти Миколаївської міської ради № 1487/1 від 10.08.2016 року, за якою середньоденна заробітна плата за повністю відпрацьовані ОСОБА_1 квітень-травень 2015 року складає 142 грн. 93 коп.

Таким чином, за час вимушеного прогулу в період з 16 по 28.09.2015 року, тобто за 9 робочих днів, Управління освіти Миколаївської міської ради повинно компенсувати позивачу ОСОБА_1 середню заробітну плату у розмірі 1286 грн. 37 коп.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про стягнення завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн. суд керується положеннями ст. 237-1 КЗпП України, оскільки затримкою відповідачем видачі трудової книжки з 16 по 28.09.2015 року порушено законні права позивача, що призвело до її моральних страждань, втрати сім'єю з двома неповнолітніми дітьми нормальних життєвих зв'язків та потреби у додаткових зусиллях для організації свого життя.

Однак, з врахуванням незначного періоду затримки трудової книжки з вини адміністрації суд вважає грошову компенсацію у розмірі 500 грн. достатньою для відшкодування Управлінням освіти моральної шкоди, завданої ОСОБА_1

Що стосується вимог позивача щодо зміни дати звільнення на день фактичної видачі трудової книжки, суд знаходить їх безпідставними та такими, що повністю не підлягають задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням 15.09.2015 року і у цей же день позивача під особистий підпис ознайомлено із наказом про звільнення.

Наказ про своє звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 не оскаржувала, тому суд не вбачає законних підстав щодо зміни дати звільнення позивача з 15.09.2015 року на день видачі трудової книжки, тобто на 26.05.2016 року.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує із Управління освіти Миколаївської міської ради судові витрати.

Керуючись ст.ст. 208-209, 212-215 та 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу № 103 та Управління освіти Миколаївської міської ради про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невидачею трудової книжки у день звільнення, зміну дати звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди - частково задовольнити.

Стягнути з Управління освіти Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу протягом 9 робочих днів з 16 по 28 вересня 2015 року, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки, у розмірі 1286 грн. 37 коп. та грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 500 грн., а всього стягнути 1786 грн. 37 коп. ( одну тисячу сімсот вісімдесят шість грн. 37 коп.).

Стягнути з Управління освіти Миколаївської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу № 103 та Управління освіти Миколаївської міської ради про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невидачею трудової книжки у день звільнення, зміну дати звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Безпрозванний