Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/333/16-ц

22 грудня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І..

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

представника третьої особи: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:Битківська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківській області, служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та об'єктами благоустрою населеного пункту, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:Битківська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківській області, служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та об'єктами благоустрою населеного пункту.

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити.

Відповідач по справі ОСОБА_3 позов не визнав і просить в його задоволенні відмовити.

Відповідач по справі ОСОБА_4 позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи-Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області-Вінтоняк В.Й. заперечив проти задоволення позову.

Представник третьої особи-служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Про час і місце розгляду справи повідомлені вчасно, належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.2 ЗК України земельні відносини-це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в України є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч.2 ст.5 Конституції України).

Відповідно до ч.3 ст.140, ч.1 ст.144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.2 ст.59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ст.ст. 125, 126, 158 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, а у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Чинний Земельний кодекс України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування(ч.2 ст.116). Однак, громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Земельний кодекс України, чинний на момент виникнення спірних правовідносин закріпив право приватної власності громадян на землю.

Отже, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.03.2016 року та від 25.07.2016 року по справі залучено в якості третіх осіб:Битківську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківській області та службу автомобільних доріг в Івано-Франківській області(ас. 37; 61).

Судом встановлено, що позивач по справі-Заяць М.В., є власником будинковолодіння №84 по вул. Шевченка в смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №14489091 від 09.05.2007 року. Вказане будинковолодіння позивач отримала у подарунок від свого батька ОСОБА_7 на підставі договору дарування зареєстрованого за №Д-806 від 24.04.2007 року(ас.4-5).

Поряд із будинковолодінням позивача по справі ОСОБА_1 по сусідству проживають відповідачі по справі ОСОБА_3, який є власником будинковолодіння №82-а в смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області та його мама ОСОБА_8

В кінці травня місяця 2015 року відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановили огорожу на межі земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні таким чином, що частина огорожі довжиною 0,30 см, шириною 1,30 см. була встановлена перед огорожею позивача. Окрім того, дана огорожа встановлена в боковій канаві (споруда дорожнього водовідводу) в межах червоної лінії автодороги, що призводить до попадання води на дорожнє полотно та земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивача по справі біля належного їй будинковолодіння.

Таким чином, будівництво відповідачами огорожі з бетонним фундаментом було здійснено без будь-яких дозволів, з порушенням вимог чинного законодавства, що призводить до порушення прав позивача в користуванні земельною ділянкою та її прав, як громадянина в користуванні об'єктами благоустрою населеного пункту.

У відповідності до підпункту 5 п.2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

В зв'язку з порушенням прав позивача по справі ОСОБА_1, то остання неодноразово зверталася зі скаргами та заявами до Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Надвірнянської РДА, службу автомобільних доріг в Івано-Франківській області тощо.

У звязку з її зверненнями нею було отримано відповіді з цього приводу(ас.8-21).

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право: користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у випадках пошкодження чи знищення елементів благоустрою, винна юридична чи фізична особа усуває пошкодження (відновлює елементи благоустрою) власними силами або за домовленістю з балансоутримувачем перераховує на його рахунок суму відновної вартості.

Згідно ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Судом достовірно встановлено, що містобудівна документація, в тому числі генеральний план смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області відсутні.

Крім того, судом достовірно встановлено, що в сторін по справі відсутні правоустановчі документи на їхні земельні ділянки.

Дані факти ствердили сторони по справі.

У звязку з цим суд розцінює звернення позивача по справі ОСОБА_1 із заявами в органи виконавчої влади та до органів місцевого самоврядування, як факт існуючих тривалих неприязних відносин з приводу встановлення огорожі відповідачами по справі на їхній земельній ділянці(ас.8-20).

На час розгляду справи в суді відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привели свою бетонну огорожу відповідно до граничних розмірів їхньої земельної ділянки, тобто частково демонтувавши її з сторони земельної ділянки ОСОБА_1

Даний факт ствердили сторони по справі та що також в свою чергу стверджується актом виходу земельної комісії Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 12.11.2015 року з фототаблицями (ас.51-55).

Крім того, розташування бетонної огорожі відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погоджено з керівництвом служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області по межі червоної лінії 01.08.2016 року(ас. 58, 85).

Даний факт ствердили відповідачі по справі.

Також судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 в даний час розробляє документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості).

При таких обставинах в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів того, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять перешкоди позивачу по справі ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою та обєктами благоустрою населеного пункту.

При цьому встановлено, що відповідачі по справі встановили бетонну огорожу навпроти свого будинковолодіння та в граничних розмірах на своїй земельній ділянці, тим самим не створюють будь-яких перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинковолодінням ОСОБА_1

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Враховуючи вищенаведені докази по справі дослідженні в судовому засіданні, суд вважає, що позивач по справі ОСОБА_1 не набула в порядку, передбаченому чинним законодавством право власності або право користування земельною ділянкою, документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою в неї відсутні, а тому заявлений нею позов є передчасним і таким, що не підлягає до задоволення.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 112, 116, 118, 125, 126, 140, 152, 158 ЗК України, ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 15, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В позові ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст рішення виготовлено 27.12.2016 року.