Справа № 592/7005/16-ц
Провадження № 2/591/2661/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Гребенькової О.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Сумської державної нотаріальної контори, третя особа: державний нотаріус Першої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.06.2015 року він звернувся до Першої Сумської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 60/100 частин жилого будинку за адресою: м. Суми, вул. Молодіжна, 19, після померлої 20.03.2013 року матері ОСОБА_3 Постановою №1641/02-31 від 23.06.2015 року державний нотаріус Першої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовила у вчиненні нотаріальних дій з посиланням на те, що він не подав документів, які б безспірно підтверджували склад спадкового майна та належність померлій ОСОБА_3 зазначеного майна. Вважає вказані дії нотаріуса незаконними. Зазначив, що 27.07.1962 року між Виконавчим комітетом Сумської міської Ради народних депутатів та ОСОБА_3 був укладений договір № 1-5458 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, зареєстрованого в Сумському БТІ 07.03.1996 р. за № 15388. 22.02.1996 року на підставі вищезазначеного договору рішенням Зарічного районного виконкому № 27 було затверджено Акт від 05.02.1996 р. про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння на садибі № 19 по вул. Молодіжній в м. Суми за ОСОБА_3 Згідно договору дарування № 2093 від 19.04.1996 р., - 40/100 частин будинку перейшло від спадкодавця до ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_3 він є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину. Вважає, що він надав усі документи, що витребовувались відповідачем для видачі свідоцтва про право на спадщину. Жодних інших документів, окрім тих, що ним були надані, від нього не вимагалося. Вважає, що надані відповідачу документи були достатніми та належним чином підтверджували факт належності спадкодавцю 60/100 частини будинку на праві приватної власності. Тому просить визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріусу Першої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 №1641/02-31 від 23.06.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язати Першу Сумську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 60/100 частини жилого будинку за адресою: м.Суми, вул. Молодіжна, 19, після померлої 20.03.2013 року матері ОСОБА_3

Позивач про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. В судове засідання не зявився та подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи, але до суду його представник не зявився. Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову.

Третя особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилися, подала письмові заперечення проти позову.

Суд, дослідивши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

20.03.2013 року померла мати позивача ОСОБА_3. Після смерті якої відкрилася спадщина на належне померлій майно та 13.08.2013 року Першою Сумською державною нотаріальної конторою була заведена спадкова справа №54876686. Єдиним спадкоємцем померлої, якій прийняв спадщину є син померлої позивач у даній справі.

Також встановлено, що 23.06.2015 року позивач звернувся до Першої Сумської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 60/100 частин жилого будинку за адресою: м. Суми, вул. Молодіжна, 19, після померлої 20.03.2013 року матері ОСОБА_3

Постановою №1641/02-31 від 23.06.2015 р. державний нотаріус Першої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовила у вчиненні нотаріальних дій. Постанову обґрунтовано тим, що свідоцтво про право на спадщину на частину жилого будинку за адресою: м. Суми, вул. Молодіжна, 19, не може бути видано, оскільки позивач не подав документів, які б безспірно підтверджували склад спадкового майна та належність померлій ОСОБА_3 зазначеного майна (а.с.5).

На думку суду вказане рішення нотаріуса відповідає вимогам закону.

Так, за правилами ст. 49 Закону «Про нотаріат», нотаріус, або особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5)з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6)правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно положень ст. 46 Закону України «Про нотаріат» та глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Відповідно до п. 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктом 4.15 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п. 3 глави 7 розділу 1 Порядку у разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Таким чином, пунктом 3 глави 7 розділу 1 Порядку встановлено виняток із загального правила, передбаченого п. 4.15 щодо не надання документа, який посвідчує право власності на обєкт нерухомості, у разі коли такий документ не видавався.

Судом встановлено, що позивачем не надано державному нотаріусу, а також суду правовстановлюючий документ (договір про надання в довічне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 27 липня 1962 року за реєстровим №1-5458) що безспірно підтверджує право власності померлої на спірний будинок.

Посилання позивача на дублікат цього договору, якій був ним поданий державному нотаріусу, не заслуговує на увагу.

Так, вказаний дублікат договору був виданий ОСОБА_3 24 березня 2009 року.

Відповідно до положень ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

В супереч наведеній нормі ЦК України та положень Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб (в редакції станом на час видачі дублікату) право власності на підставі вказаного дублікату договору ОСОБА_3 не зареєструвала.

Як вбачається з копії довідки Управління майна комунальної власності СМР від 10.07.2015 року підставою для реєстрації права власності ОСОБА_3 зазначений наступний правовстановлюючий документ Договір про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 27.07.1962 року, акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію.

Окрім, з наданих позивачем документів вбачається невідповідність адрес розташування обєкту нерухомості: у договорі вказано провулок Молодіжний, 21, у акті про закінчення будівництва зазначено вулиця Молодіжна, 19.

З архівної довідки (а.с. 19) вбачається, що в 1967 році відбулася зміна найменування провулку Молодіжний на вулицю Молодіжна. Відомості про зміну нумерації будинків відсутні.

Також слід зазначити, що Главою 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Такі ж підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат».

Виходячи зі змісту глави 86 ЦК України, положень ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» та глав 13, 14 Порядку, у разі встановлення обґрунтованості позову про оскарження нотаріального акта суд визнає такий акт неправомірним і скасовує його.

При цьому суд не має права зобовязувати нотаріуса до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про нотаріат» та Порядком можуть здійснюватися лише нотаріусом за заявою особи, оскільки вказаними нормами передбачено і інші підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, які підлягають перевірці нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З наведених вище обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя