Справа № 639/2597/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого-судді Єрмоленко В.Б.

при секретарі: Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за заявою:

ОСОБА_1 , заінтересована особа- Головне Управління державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України з 25.10.1991 р. по теперішній час. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що він разом зі своєю сімєю проживав у Вірменії. Через загострення Карабахського конфлікту, на початку 1990 р., він зі своєю родиною, як біженці, приїхали до України в м.Харків, де лише 10.06.1992 р. зареєструвалися АДРЕСА_1, але заявник стверджує, що 25.10.1991 р. він влаштувався на посаду заступника начальника торгового відділу приватної фірми «Ком-Ком» і працював до 15.06.1992 р., після чого перейшов на роботу до Харківського інженерно-метрологічного центру. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що 09.06.1992 р. він став на військовий облік в м. Харкові, в 1993 р. був зареєстрований в управлінні праці, соціального розвитку і захисту населення Харківської обласної державної адміністрації як особа, яка прибула з ОСОБА_2 РСР у звязку з міжнародним конфліктом, в Харкові у нього в 1995 р. народився син ОСОБА_3. На теперішній час паспорт старого зразка громадянина ОСОБА_2 РСР ним втрачено, як і військовий квиток, тому він позбавлений можливості самостійно отримати громадянство України і змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні заявник і його представник свої вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи- Головного Управління державної міграційної служби України в Харківській області в судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 не визнав, подав також письмові заперечення, в яких посилається на те, що відповідно до копії картки про реєстрацію міста проживання заявника, його військового квитка, з 10.06.1992 р. по 05.02.1994 р., з 05.10.1994 р. по 22.11.2002 р. він був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22.11.2002 р. реєстрації немає, на військовому обліку перебував в Жовтневому РВК м.Харкова з 09.06.1992 р., але одночасно з 15.08.1980 р. по теперішній час перебуває на військовому обліку в Насиминському РВК м.Баку, Азербайджан. Відомості про роботу з 25.10.1991 р. на приватному підприємстві не є підставою для встановлення факту постійного проживання на території України. Документів на право проживання на території України ОСОБА_1 немає, що є порушенням ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців в Україні та осіб без громадянства». Інформація щодо звернення до посольства Вірменії заявника для оформлення національного паспорта , що є документом для встановлення особи, відсутня.

Cуд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство» визначено, що проживання на території України на законних підставах, це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Належність та набуття громадянства України згідно цього закону пов'язується із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України або особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" ( 1636-12 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Як вбачається з копії картки Ф-А про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1, він був зареєстрований по паспорту зразка СРСР серії Х-ЖГ № 726482, виданого 01.10.1979 р. Насиминським ВВС м.Баку 10.06.1992 р. за адресою вул. Баварська. 17, кв. 7 в м.Харкові, в подальшому знятий з реєстрації 05.02.1994 р. В період з 05.10.1994 р. по 22.11.2002 р. ОСОБА_1 був зареєстрований по бул. Профспілковий, 3 в м.Харкові. Після 22.11.2002 р. заявник в м. Харкові не зареєстрований.

Відповідно до довідки відділу у справах національностей та міграції Харківської обласної державної адміністрації № 13/101 від 20.02.2002 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 були зареєстровані 09.02.1993 р. в управлінні по праці, соціальному розвитку і захисту населення Харківської обласної державної адміністрації як особи, які прибули з м. Степанаван ОСОБА_2 РСР у звязку з міжнаціональним конфліктом.

Заявником надана копія військового квитка ( оригінал за поясненнями ОСОБА_1 втрачено), заявник перебуває у Жовтневому РВК м.Харкова на обліку з 09.06.1992 р., але також з 15.08.1980 р. перебуває на військовому обліку в Насиминському РВК м.Баку.

Таким чином, реєстрація проживання ОСОБА_1 в м.Харкові, як особи, що прибула з ОСОБА_2 РСР в м. Харкові, постановка на облік в РВК стосується періоду з червня 1992 р.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на пояснення свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні про їх знайомство в м. Харкові в 1990 р. та на запис у трудової книжці, з якого випливає, що з 25.10.1991 р. по 15.06.1992 р. він працював у приватній фірмі «Ком-ком».

Суд вважає такі докази недостатніми для задоволення вимог ОСОБА_1О.З його пояснень вбачається що в 2002 р. він втратив паспорт громадянина СРСР, строк дії якого продовжено Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2004 р. № 1740 «Про внесення змін до постанови від 28.10.2004 р. № 1429» до 01.01.2005 р. До теперішнього часу заявник не звертався до відповідних органів для оформлення документів, що посвідчують його особу, реєстрації в м. Харкові не має, з 1997 р. не працює.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що ОСОБА_1 не надано доказів, які безумовно підтверджують факт його постійного проживання в Україні з 25.10.1991 р. по теперішній час.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України , суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ-