АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року відмовлено задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 533 грн. 14 коп. та 243 грн. 60 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.134-135).

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду сторона повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотнє повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ПАТ КБ "ПриватБанк" 29 серпня 2016 року (а.с.146).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

24 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримала у позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір (а.с.5-31).

Пільговий період нарахування відсотків становить 30 днів за кожною карткою; базова ставка відсотків в місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного місяця за звітним (а.с.6).

Позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, встановивши ліміт на кредит відповідачу у розмірі 8 000 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту за договором (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку (п. 2.1.1.5.6).

Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до умов кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не виконує належним чином вказані умови кредитного договору.

Станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 533 грн. 14 коп., яка складається з: 7 619 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом; 6 697 грн. 60 коп. відсотків, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 715 грн. 86 коп. штрафу (процентна ставка) (а.с. 4).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ПАТ КБ "ПриватБанк" позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.129-зворот).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду відповідач також не навела таких обставин.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав суду кредитний договір на підтвердження своїх вимог, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні ураховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримала у позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява від 24 вересня 2013 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір.

Звертаючись в суд з позовом, представник позивача додав до позовної заяви Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та безпосередньо Умови та правила надання банківських послуг (а.с.5, 8-31).

З огляду на викладене, наведені доводи не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір був укладений на суму 5 000 грн., з яких однак, активовано та використано відповідачем 2 500 грн. кредитних коштів, які за період з 24 вересня 2013 року по 27 вересня 2014 року були повністю повернуті Банку є необґрунтованими та спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 24 вересня 2013 року (а.с.4).

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки ОСОБА_3 в ході розгляду справи в суді першої інстанції не було вчинено процесуальних дій, передбачених ч.2 ст.185 ЦПК України, не надано письмового розрахунку, який би спростовував відомості щодо розміру заборгованості за кредитним договором, наявні в поданому позивачем розрахунку, а також не подано доказів сплати коштів на погашення кредитної заборгованості, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наведені доводи є необґрунтованими та відхиляє їх.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

В ході підготовки справи до розгляду після відкриття апеляційного провадження судом встановлено, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.135-зворот).

Позов носить майновий характер і відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. N 3674-VI (у редакції, чинній на час пред'явлення позову), розмір судового збору у даному випадку становив 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243 грн. 60 коп.

Згідно з п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) ставка судового збору за подання апеляційної скарги становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви - 267 грн. 96 коп.

За правилом ст. 88 ЦПК України, оскільки на стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 судовий збір було сплачено не у повному обсязі, апеляційний суд вважає за доцільне стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави суму недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 24 грн. 36 коп. (267 грн. 96 коп. - 243 грн. 60 коп.).

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 24 (двадцять чотири) гривні 36 копійок судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома