Справа № 495/7395/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку № 18 по вул.Мічуріна (Парижської комуни) в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1511. В зазначеному житловому будинку зареєстрований, однак не проживає з лютого 2013 року відповідач по справі. Позивач стверджує, що вона неоднаразово зверталась до ОСОБА_2 з проханням добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою, так як їй відмовлено в оформленні субсидії на отримання комунальних послуг в звязку з відсутністю довідок про доходи відповідача. На підставі викладеного позивач просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщеням будинку №18 по вул.Мічуріна (Парижської комуни) в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позивачка в судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлялась належним чином, 26.10.2016 року від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи,ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 18 по вул. Парижської комуни в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1511 (а.с.7).

Разом з ОСОБА_1 зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_2М в графі місце проживання (а.с.12).

Родинний зв'язок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено копією паспорту позивача в графі сімейний стан (а.с.4,5)

У відповідності до акту, складеного депутатом Випасненської сільської ради ОСОБА_4 та сусідами свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 13.09.2016 року, ОСОБА_2 в будинку №18 по вул.Мічуріна (Парижської комуни) в с.Випасне не проживає з 2013 року, його речей в будинку не має, комунальні послуги не сплачує, господарські будівлі не ремонтує (а.с.11).

Згідно відповіді №1394 від 06.10.2016 року з Випасненської сільської ради,ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, але не проживає.

У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.Поважними причинами відсутності члена сімї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання лікування, тривалі відрядження тощо.Власник житла і член його сімї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом.

Суд ставиться критично до наданого до матеріалів справи акту від 13.09.2016 року про не проживання відповідача у спірному житловому будинку, оскільки даний акт не містить інформацію про причини відсутності відповідача, крім того акт складений 13.09.2016 року, а позивачі звернулися до суду з позовом 16.09.2016 року, також в акті не зазначено із яких даних відомо, що відповідач начебто не проживає у спірному житловому будинку з 2013 року.

Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивачі не надали суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності;. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Отже, враховуючи факт недоведеності не проживання відповідача, як того вимагає ст.405 ЖК України, понад рік у спірному житловому приміщенні, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, позивач надала до суду довіреність, з якої вбачається, що ОСОБА_2 довірив позивачці свій паспорт для зняття його з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом процесуальних норм ( ст.ст. 3,15 ЦПК України ) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В даному конкретному випадку, права позивачки не порушені, оскільки визнані відповідачем по справі та не оспорюються, про що свідчить довіреність на право зняття ОСОБА_2 з реєстрації ОСОБА_1, тобто взагалі відсутній спір про право.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан