З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
12 вересня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі
головуючого судді Морозова В.В.
при секретарі Березюк Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, -
До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації, мотивуючі свої позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.
Крім нього в даному будинку зареєстрована рідна сестра - ОСОБА_2, проте з 2004 року, коли позивач отримав даний будинок у власність на підставі договору дарування і по час звернення до суду з позовною заявою, відповідач у вищевказаному будинку не проживала.
Через те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у вищевказаному будинку, проте фактично там не проживає, позивач позбавлений можливості отримати субсидію, а тому змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.
В судове засідання позивач не з'явився, проте подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце його проведення повідомлялася в установленому законом порядку, а тому суд зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.
Дослідивши надані в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд встановив наступні обставини справи.
Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування жилого будинку від 23.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_3
Згідно висновку комісії Хацьківської сільської ради Черкаського району, відображеного у акті обстеження житлово-побутових умов від 19.07.2016 року, ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, не проживає більше 10 років, хоча і зареєстрована там. Слідів перебування останньої у будинку та особистих речей комісією не виявлено.
Як вбачається з письмових заяв сусідів позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що посвідчені в установленому законом порядку, ОСОБА_2 дійсно не проживає в будинку по АДРЕСА_1 понад 10 років, не має власного майна у вказаному будинку та не веде там господарства.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
На підставі ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Будь-яких цивільно-правових угод з власником житлового будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщення у ньому, відповідач не укладала.
Враховуючи те, що реєстрація відповідача у житловому будинку має формальний характер та порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Враховуючи вимоги вказаного закону, суд, відмовляє у вимозі ОСОБА_1 щодо зняття з реєстрації відповідача, так як набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, є підставою для проведення процедури зняття з реєстрації. Окремої процедури примусового зняття з реєстрації чинним законодавством не передбачено.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення і відповідач ОСОБА_2 має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1.
Вимогу щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає необґрунтованою та передчасною, а тому такою, що не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.317 ЦК України, ст.ст. ч. 1 ст. 71, 150 ЖК України, ст.ст.213-215, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1, і який належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.
Суддя: В. В. Морозов