АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4876/16 Справа № 175/2411/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок з будівлями та спорудами,- в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з позовом, яким просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: смт.Кіровське Дніпропетровського району та області, вул. Білякова, 83-в, визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку та житловий будинок з господарчими будівлями та зі спорудами за цією ж адресою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.07.2014р. купив у ОСОБА_4 належну їй на підставі рішення Дніпропетровського райсуду від 11.07.2014р. земельну ділянку, сплатив за неї повну вартість за ділянку, а ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Рішенням Дніпропетровського райсуду від 09.07.2015р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано дійсним укладений між ним та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га по вул.Білякова,83-в у смт.Кіровське, визнано його право власності на вказану земельну ділянку та на розміщений на вказаній земельній ділянці житловий будинок площею 217,9кв.м., гараж, літню кухню, ганок та споруди. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність вимогам закону вказаного судового рішення, просив його скасувати та стягнути з ОСОБА_3 275грн. судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими обставинами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та про визнання його права власності на вказану земельну ділянку та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, суд першої інстанції посилався на ч.2 ст.220 ЦК України та на те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 11.07.2014р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, визнано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок №83-б по вул.Білякова у смт.Кіровське площею 385,6кв.м з господарчими будівлями та спорудами, земельні ділянки по вул.Білякова, 83-б та вул.Білякова, 83-в у смт. Кіровське у рахунок відшкодування збитків за не здійснення відповідачем розрахунку за договором підряду по виконанню внутрішніх ремонтних робіт у будинках №83 та №83-в по вул.Білякова у смт.Кіровське (а.с.15-16).

Згідно укладеного у простій письмовій формі договору від 30.07.2014р. ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15 га по вул.Білякова,83-в у смт.Кіровське (а.с.19-21). За письмовою розпискою від 30.07.2014р. ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 за продаж земельної ділянки 70 000грн., а за актом від 30.07.2014р. передала йому вказану земельну ділянку у належному до експлуатації стані (а.с.22,23).

Відповідно до вимог ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Нотаріальне посвідчення правочинів та їх державна реєстрація передбачені ст.ст.209.210 ЦК України. За ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За вимогами ч.2 цієї статті суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

З аналізу вказаних правових норм вбачається наступне. Так, за ч.2 ст.220 ЦК України допускається визнання у судовому порядку дійсним виконаного (повністю або частково) договору у разі ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення. Проте за ч.1 ст.657 ЦК України укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки та житлового будинку вимагає не лише посвідчення його нотаріально, а й державної реєстрації. Тобто, за ч.2 ст.220 ЦК України у судовому порядку не можуть бути визнані дійсними такі договори, які потребують і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу про ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Тобто, для визнання у судовому порядку дійсним договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу земельної ділянки по вул.Білякова,83-в у смт.Кіровське підстав не малось.

Крім того, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.07.2016р. рішення Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 11.07.2014р. скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання право власності на житловий будинок №83-б по вул.Білякова у смт.Кіровське площею 385,6кв.м з господарчими будівлями та спорудами, земельні ділянки по вул.Білякова, 83-б та вул.Білякова, 83-в у смт. Кіровське.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності ОСОБА_3 на розміщений на спірній земельній ділянці житловий будинок площею 217,9кв.м., гараж, літню кухню, ганок та споруди не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та на підставі наданих доказів.

Проте зміст позовної заяви ОСОБА_3 в частині вимоги щодо права власності на житловий будинок не відповідає ст.119 ЦПК України та не містить відповідного обґрунтування. У свою чергу, судом першої інстанції не вирішувались передбачені ст.214 ЦПК України питання з приводу вказаної позовної вимоги. Мотивувальна частина рішення суду у порушення ст.215 ЦПК України також не містить ні встановлених судом за цією вимогою обставин та правовідносин сторін, ні факту порушень прав чи інтересів ОСОБА_3, ні взагалі будь-яких мотивів, за яких суд ухвалив своє рішення про визнання за ним права власності на житловий будинок. Угода щодо купівлі у ОСОБА_4 земельної ділянки, на підставі якої ОСОБА_3 звернувся до суду, не містить жодної вказівки на житловий будинок на цій ділянці. У якості письмового доказу до позовної заяви лише надано копію технічного паспорту на імя ОСОБА_4 на житловий будинок №83-в по вул.Білякова у смт.Кіровське, з якого вбачається, що житловий будинок площею 217,9кв.м, літня кухня та гараж є самочинним будівництвом (а.с.17-14). Доказів про введення його в експлуатацію у встановленому законом порядку, а також правовстановлюючих документів на нього матеріали справи не містять. Крім того, вирішення питань щодо права власності на самочинне будівництво урегульовано ст.376 ЦК України, відповідно до вимог якої потребується залучення належних відповідачів та інших осіб, прав та інтересів воно стосується.

Враховуючи наведене, підстав для визнання за ОСОБА_3 на підставі поданої ним позовної заяви не вбачається.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення поро відмову у позові.

На підставі вимог ч.5 ст.88 ЦПК України та заяви ОСОБА_2 на його користь з ОСОБА_3 підлягають стягненню 275грн. на повернення сплачено за квитанцією судового збору (а.с.87).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок з будівлями та спорудами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 275грн. на повернення судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7