АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3382/16 Справа № 202/1098/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А., за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 28 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору припиненим, стягнення грошових сум,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з позовом, яким після доповнення просив визнати припиненим договір про спільну діяльність від 04.02.2011р., стягнути на його користь 120 000грн. грошового внеску, 16962грн.74коп. - 3% річних та 96256грн.42коп. інфляційних втрат за період прострочення з 04.02.2011р. по 3110.2015р. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що ним з відповідачем у письмовій формі укладено вказаний договір, за яким на її рахунок ним перераховано грошовий внесок. Відповідач не виконала жодної умови вказаного договору та не повернула сплачений ним грошовий внесок.

Заочним рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 28.12.2015р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано припиненим договір про спільну діяльність від 04.02.2011р., стягнуто на його користь з відповідача 120 000грн. грошового внеску, 16962грн.74коп. - 3% річних та 96 256грн.42коп. інфляційних втрат. В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині розміру присудженого до стягнення грошового внеску, судових витрат та скасуванню в частині визнання припиненим договору, стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних за такими підставами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що договір про спільну діяльність підлягає припиненню, а суми інфляційних втрат та 3% річних стягненню у звязку з ухиленням фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від виконання своїх зобовязань за вказаним договором.

Вказані висновки суду першої інстанції не у повному обсязі відповідають вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

04.02.2011р. ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підписано письмовий договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони домовились про організацію спільної діяльності у сфері розвитку мережі сервісних центрів з наданням послуг тонування автомобільного скла, установки охоронних приладів, нанесення антигравійної плівки на автомобілі, нанесення інверсійного покриття або аквадруку на автомобілі, установлення ксенонового світла. навігаційних систем, парктроніків та ін. За п.2.2. спільна діяльність сторін здійснюватиметься відповідно до Програми робіт (додаток 1), у якій сторони визначають порядок, строки, етапи і умови проведення спільної діяльності. Згідно п.3.1., 6.1. договору частка ОСОБА_3 складає 300 000грн., у тому числі, він зобовязався у строк 5 днів з підписання договору перерахувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 грошовий внесок у сумі 100 000грн. та здійснювати додаткові внески. За п.5.3. договору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є повноважним представником ОСОБА_3 на підставі довіреності, яку останній зобовязався видати протягом 5 днів з моменту підписання договору. За п.5.4. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 виконує всі необхідні юридичні дії і акти, зокрема, реєструє цей договір у податковому органі, відкриває окремий поточний рахунок та ін. (а.с.9,10).

Згідно копії квитанцій ОСОБА_3 перерахував на імя ОСОБА_2 за угодою від 04.02.2011р. грошову суму 99 000грн. - 04.02.2011р. та 20 000грн. - 12.04.2011р. (а.с.11).

ОСОБА_3 посилався на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не здійснила реєстрацію договору про спільну діяльність в органах податкової служби, не відкрила рахунок для здійснення спільної діяльності. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 підтвердила зазначені обставини, пояснивши, що дійсно вказаних дій нею не вчинено у звязку з тим, що ОСОБА_3 не видано на її імя передбаченої договором відповідної довіреності, та що унеможливлювало вчинення нею передбачених договором юридичних дій, у тому числі, і реєстрації договору в органах податкової служби.

Оскільки передбачена укладеним між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договором від 04.02.2011р. спільна діяльність фактично не здійснювалась, реєстрація та облік вказаного договору у контролюючих податкових органах не вчинена, відповідно до вимог ст.ст.1130-1133 ЦК України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 119 000грн. на повернення грошового внеску, перерахованого ним за договором про спільну діяльність від 04.02.2011р.

Визначивши до стягнення суму грошового внеску у розмірі 120 000грн., суд першої інстанції не врахував наявні у матеріалах справи докази, які свідчать про те, що фактично ОСОБА_3 перераховано суму 119 000грн. (а.с.11). У звязку з цим його рішення в частині розміру присудженого до стягнення грошового внеску та відповідно розміру судових витрат на підставі ч.1 ст.88, п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні зі зменшенням суми внеску до 119 000грн., а судових витрат до 1 190грн.

Доводи фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що зазначені грошові суми ОСОБА_3 перераховано на підставі угоди від 04.02.2011р., але за її невідомим номером, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів укладення ними іншої, крім наявної у матеріалах справи письмової угоди апеляційна скарга не містить. Факт домовленості з приводу саме вказаної угоди від 04.02.2011р. про спільну діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не заперечувала.

Стягуючи з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16962грн.74коп. - 3% річних та 96256грн.42коп. інфляційних втрат, суд першої інстанції посилався на ст.536 та ч.2 ст.625 ЦК України та на ухилення підприємцем від виконання умов договору.

Положеннями ч.1 ст.536 ЦК України передбачено обовязок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами, а ч.2 ст.625 ЦК України обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак з встановлених обставин вбачається, що спірні відносини ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 виникли з приводу їх угоди про спільну діяльність. Вказані правовідносини не передбачали ні користування чужими грошовими коштами, ні зобовязань з приводу виконання грошового зобовязання, а тому зазначені правові норми застосуванню до вказаних відносин сторін не підлягають.

Умовами п.11.4., 11.5. договору сторін передбачено, що збитки та невигідні для однієї сторони наслідки покладаються на іншу винну сторону у разі невиконання нею своїх зобовязань. Між тим, матеріали справи не містять доказів вини та ухилення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від виконання умов договору про спільну діяльність, а ОСОБА_3 не спростовано факту невиконання ним умов договору щодо надання їй передбаченої договором довіреності для здійснення відповідних повноважень за договором. У звязку з цим підстав для стягнення за ч.2 ст.625 ЦК України сум інфляційних втрат та 3% річних не вбачається.

Відповідно до положень п.5.4. договору сторонами узгоджена його реєстрація у податковому органі та відкриття окремого поточного рахунку для виконання цього договору про спільну діяльність. Проте встановлено та підтверджено обома сторонами договору той факт, що ні передбаченої договором про спільну діяльність реєстрації, ні його взяття на облік у податковому органі, ні відкриття відповідного поточного рахунку, ні необхідних юридичних дій фактично не вчинялось, передбаченої договором програми проведення спільної діяльності не складалось, а передбачена умовами договору спільна діяльність не здійснювалась. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 вважала, що за таких обставин їх договір фактично не є укладеним. У звязку з цим не вбачається підстав для задоволення позовної вимоги про визнання припиненим договору.

Враховуючи наведене, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визнання припиненим договору, стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 28 грудня 2015 року змінити в частині розміру присудженого до стягнення грошового внеску, судових витрат та скасувати в частині визнання припиненим договору, стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 119 000грн. на повернення грошового внеску за договором про спільну діяльність від 04.02.2011р. та 1190грн. на повернення судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання припиненим договору про спільну діяльність від 04.02.2011р., стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5