Справа № 752/4846/16-ц
Провадження №: 4-с/752/73/16
У Х В А Л А

Іменем України

24.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Кияниці Н.М. від 23 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Кияниці Н.М. від 23 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи вимоги, викладені у скарзі, заявник зазначила про те, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у справі, а провадження у справі закрито. Відповідно до змісту вказаної вище ухвали суду, остання у випадку невиконання мирової угоди, підлягає примусовому виконанню з моменту набрання чинності та у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». 17.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали суду від 21.01.2015 року. Однак, постановою державного виконавця від 23.03.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище судового рішення, дану відмову державного виконавця стягувач вважає неправомірною та передчасною, оскільки відмова ґрунтується виключно на тому, що у виконавчому документі не зазначено сторін виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги, викладені у скарзі, просила скаргу задовольнити.

Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Кияниця Н.М. у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду скарги була повідомлена судом належним чином.

Вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи за скаргою, судом встановлено наступне.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

17.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року.

Зі змісту ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року вбачається, що вказаним судовим рішенням затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Крім того, відповідно до змісту вказаної вище ухвали суду, остання у випадку невиконання мирової угоди, підлягає примусовому виконанню з моменту набрання чинності та у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 23.03.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище судового рішення на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено повне ім'я, по-батькові та прізвище стягувача і боржника.

Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року відповідала вказаним вимогам ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки містила відомості щодо стягувача та боржника. Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені саме п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у даному випадку були відсутні.

Закон України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо:

-не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання;

-він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом;

-пред'явлений до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважаються, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р., Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», гл. 31-Г Цивільного процесуального кодексу України, розд. XIV Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Скасування постанов державного виконавця належить до компетенції начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише ним або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, суд надходить до висновку про те, що постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 23.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження не може вважатися такою, що відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення прав ОСОБА_1, у зв'язку із чим права останньої підлягають поновленню, а тому суд вважає за можливе задовольнити скаргу та зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Кияницю Н.М. усунути допущені порушення, скасувавши постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 березня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 208-210, 383-389, 294-296 ЦПК України,суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Кияниці Н.М. від 23 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, - задовольнити.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Кияницю Н.М. усунути допущені порушення, скасувавши постанову від 23 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя