Справа № 760/2768/16-ц
Провадження № 2/760/2728/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретарів - Кучерини Ю.С., Подобєда О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2016 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до відповідача Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просять визнати за ними право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що згідно з розпорядженням голови Жовтневої районної у м. Києві державної адміністрації від 06.02.1996 № 139 ОСОБА_1 зі складом сім'ї - дружина ОСОБА_4, сини ОСОБА_2, ОСОБА_3 було надано житлове приміщення поточного звільнення у квартирі АДРЕСА_1 на 1-ому поверсі.

На підставі названого розпорядження вони вселились у вказану житлову площу у 1996 році та по даний час користуються вказаним приміщенням та несуть витрати по його утриманню.

Таким чином вважають, що заселення у житлове приміщення відбулось на відповідній правовій підставі та у встановленому законом порядку. Проте, відповідач Солом'янська районна у місті Києві державна адміністрація, до сфери управління якої належить спірне житло, не визнається їх право користування спірним житловим приміщенням на підставі розпорядження голови Жовтневої районної у м. Києві державної адміністрації від 06.02.1996 № 139 з підстав відсутності документів на підставі яких відбувалось заселення у вказане приміщення у зв'язку із ліквідацією Жовтневої райдержадміністрації у м. Києві.

З наведених підстав просять позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Єрко Н.П. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністра Оборони України (по особовому складу) 22 грудня 2006 року № 1996 ОСОБА_1 звільнено з військової служби з посади доцента кафедри морально- психологічного забезпечення діяльності військ (сил) Національної академії оборони України у запас за станом здоров'я.

На виконання Указу Президента України від 22.10.1994 № 634/94 «Про заходи по забезпеченню житлом військовослужбовців та членів їх сімей» і листа ГШ ЗС України від 01.01.1996 згідно з розпорядженням голови Жовтневої районної у м. Києві державної адміністрації від 06.02.1996 № 139 ОСОБА_1 зі складом сім'ї - дружина ОСОБА_4, сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано житлове приміщення поточного звільнення у квартирі АДРЕСА_1 на 1-ому поверсі.

На підставі названого розпорядження позивачі вселились у вказану житлову площу у 1996 році та по даний час користуються спірним житловим приміщенням та несуть витрати по його утриманню.

В ЖЕД № 904 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» відкрито на ім'я ОСОБА_1 особовий рахунок та на сім'ю із 4 осіб нараховується на спірне жиле приміщення квартирна плата та житлово - комунальні послуги, яку вони сплачують з часу заселення в приміщення, що підтверджується наданими суду квитанціями.

Фактичне проживання позивачів у даному житловому приміщенні підтверджується довідкою ЖЕД № 904 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 18.01.2016 та актами про фактичне проживання від 01.03.2015 та 18.01.2016.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що проходив військову службу разом з позивачем ОСОБА_1. В 1996 позивач ОСОБА_1. отримав житло за адресою: АДРЕСА_1, яке видавалось на підставі районної адміністрації на сім'ю з 4-х осіб.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що проходив військову службу разом з позивачем ОСОБА_1. Як йому відомо, позивач ОСОБА_1 зі своєю родиною проживає у квартирі в «Академістечку», в якій вони здійснили ремонт. Крім того, як йому відомо, що адміністрація має намір виселити позивачів із займаного спірного житлового приміщення.

Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Статтею 9 ЖК Української РСР закріплено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Отже, з врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивачі набули право користування житловим приміщенням на відповідній правовій підставі та у встановленому законом порядку.

Жодних доказів на спростування зазначеного висновку з боку відповідача суду не надано.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Кожна особа у відповідності до ст. 3 ЦПК України має право в порядку установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в тому числі є визнання права.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права користвання є обгрунтованими та підлягають задовленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Лазаренко