Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3826/16 Головуючий у 1-й інстанції: Калабухова О.А.
Є.У.№ 313/1798/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Подліянової Г.С.,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3, інтереси якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляє ОСОБА_6, звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_7, після смерті якої залишилася земельна ділянка, площею 10,25 га на території Веселівської селищної ради, Запорізької області, яку спадкодавець заповіла в рівних частках своїм дітям ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 - батькові позивача, який помер до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те, що після смерті батька і бабусі тяжко захворіла її мати, яка потребувала стороннього догляду і допомоги, просила суд на підставі ст.1272 ЦК України визначити додатковий строк на прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_7, визнавши причини пропуску поважними.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_6 не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Від представника ОСОБА_6 надійшло клопотання про повернення справи до суду першої інстанції на підставі ч.7 ст. 297 ЦПК України для усунення недоліків справи, якими, на думку заявника, являється його несвоєчасне ознайомлення з повним текстом судового рішення, неповідомлення судом першої інстанції сторін про час і місце розгляду питання про виправлення описки в судовому рішенні. Крім того, представником ОСОБА_6 заявлений відвід судді-доповідачу Кочетковій І.В. Колегія суддів відхилила письмове клопотання представника ОСОБА_6 про повернення справи до суду першої інстанції як необґрунтоване і вважала за можливе розглянути справу за відсутності позивача і її представника, визнавши причини неявки неповажними. Клопотання про відвід судді-доповідача Кочеткової І.В. відхилено, про що постановлена відповідна письмова ухвала.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

З такими висновками суду повністю погоджується колегія, оскільки вони відповідають наявним матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, на підставі яких суд вирішив спірні правовідносини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, баба позивача, яка належну їй земельну ділянку, площею 10,25 га, розташовану на території Веселівської селищної ради, Веселівського району, Запорізької області, заповіла в рівних частках своїм дітям ОСОБА_8 (батькові позивача), ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в рівних частках кожному (а.с.41,42).

Батько позивача ОСОБА_8 помер до відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.40).

Спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_7 відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 прийняла спадщину, подавши 4 серпня 2015 року до Веселівської державної нотаріальної контори відповідні заяви (а.с.41 зворот, 47).

Позивач ОСОБА_3 і її рідна сестра ОСОБА_9 12 січня 2016 року надіслали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, проте постановою державного нотаріуса від 14 січня 2016 року їм відмовлено в оформлені спадщини у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини (а.с.19).

Обґрунтовуючи поважність причин попуску для прийняття спадщини після смерті своєї бабусі, ОСОБА_3 посилалася на юридичну необізнаність, душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку зі смертю свого батька і баби, тяжку хворобу матері, яка потребувала стороннього догляду, скрутне матеріальне становище, перебування за межами України, тощо.

Проте, належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про скрутне матеріальне становище, тяжку хворобу матері, яка потребувала стороннього догляду, позивач і її представник суду не надали.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи являються неспроможними.

Перебування позивача в Російській Федерації також не являється підставою для поновлення строку прийняття спадщини, оскільки відповідно до міграційної карти ОСОБА_10 виїхала за межі України до Російської Федерації 01 листопада 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (а.с.17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі №6-85цс12, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що причини, на які ОСОБА_3 посилалася як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій; при цьому судом правильно зазначено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування, виникає у день відкриття спадщини. За положеннями до ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За роз'ясненнями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 04.11. 2015 року, справа № 6-1486 цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, за змістом ст. 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, склад спадкового майна, тощо то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Виходячи із вказаної правової позиції, доводи апеляційної скарги про те, що позивач, яка тимчасово проживає в Російській Федерації, не знала про зміст заповіту, була юридично необізнана, не мають правового значення і не є підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі при подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини приховали від нотаріуса наявність інших спадкоємців - позивача у справі і її рідної сестри, а тому висновки суду про відсутність поважних причин пропуску строку прийняття спадщини являються помилковими.

Норми ст.1269 ЦК України, які регулюють порядок подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, не зобов'язують останнього повідомляти нотаріуса про коло всіх спадкоємців.

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до того, що судом були порушені норми процесуального права щодо своєчасного виготовлення повного тексту рішення, його приєднання до матеріалів справи та видачу позивачеві і її представнику.

Проте вказані обставини не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки за положеннями ч. 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є по суті правильним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: